УКРАЇНСЬКА КУЛЬТУРА : МИНУЛЕ, СУЧАСНЕ, ШЛЯХИ РОЗВИТКУ
ISSN 2518-1890 (Друковане видання) Реєстрація суб'єкта у сфері друкованих ЗМІ: Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 183 від 25.01.2024 року. Ідентифікатор носія: R30-02518 Співзасновники: Рівненський державний гуманітарний університет та Інститут культурології Національної академії мистецтв України; Видавець: Рівненський державний гуманітарний університет (м. Рівне, вул. Степана Бандери 12) Видання засноване в 1991 році. Періодичність: двічі на рік (червень, грудень) Мови видання: українська, англійська Збірник перезареєстрований МОН України як фахове видання з культурології (Додаток 4 до наказу Міністерства освіти і науки України від 02.07.2020 № 886) і входить до категорії «Б», за спеціальностями: B 4 — Образотворче мистецтво; В 5 — Музичне мистецтво; B 6 — Перформативні мистецтва (сценічне мистецтво; хореографія); В 12 — Музеєзнавство. Культурологія. послідовно до колегії МОН (додаток 4 Наказу МОН України №220 від 21.04.2024 р.) затвердила нові напрями фахового наукометричного збірника категорії «Б» «Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку» додавши ще два напрями: B 2 — Дизайн; Б 14 — Організація соціокультурної діяльності. Друкується за рішенням вчених рад РДГУ та Інституту культурології НАМ України. Свідоцтво про державну реєстрацію друку іншої масової інформації видано Міністерством юстиції України, серія КВ № 22258-12158 ПР від 20.05.2016 р. Умови ліцензії: автори надають журналу право на першу публікацію на умовах міжнародної ліцензії Creative Commons Attribution License CC-BY , яка дає можливість розширити роботу з визнанням авторства та початкової публікації в цьому журналі. Заява про відкритий доступ: Журнал надає негайний відкритий доступ до свого вмісту за принципом того, що вільний доступ до досліджень для громадськості підтримує більший глобальний обмін знаннями. Повнотекстовий доступ до наукових статей журналу представлений на офіційному сайті в Архіві . Усе зазначене відповідає правилам Комітету з етики в публікаціях Комітет з етики публікацій (COPE) Будапештська ініціатива відкритого доступу (BOAI) Берлінська декларація про відкритий доступ до знань у галузі природничих і гуманітарних наук Редакційна колегія журналу вжила заходи для забезпечення високих етичних і професійних стандартів, заснованих на принципах прозорості та передової практики наукового видання . Дивіться більше: Публікаційна етика та Заява про недобросовісну роботу .
Рівненський державний гуманітарний університет
ФРАНЦУЗЬКИЙ АВАНГАРДИЗМ НА ЗЛАМІ ХІХ–ХХ СТОЛІТЬ : КОНЦЕПТУАЛЬНІ ОСНОВИ КУЛЬТУРОЛОГІЧНОГО АНАЛІЗУ
Розглянуто рубіж ХІХ–ХХ століть як ключовий період, що став символічним підґрунтям постмодернізму. По-перше, цей час знаменував утвердження нової філософської манери мислення, яка поступово закріпилася в європейському інтелектуальному просторі; по-друге, саме тодішні художні орієнтири визначили напрями розвитку мистецтва наступних десятиліть і зумовили появу знакових літературно-мистецьких зразків, що оновили естетичну природу творчості та задали вектор подальших культурних пошуків. Особливу увагу приділено культурологічному аналізу, заснованому на принципах регіоніки, персоналізації, деталізації та теоретико-практичного паритету. Завдяки цим засадам аргументовано причини формування авангардизму саме у французькому контексті. Водночас окреслено як у другій половині ХХ століття окремі здобутки авангардного мистецтва були переосмислені та трансформовані у постмодерністські й метамодерністські новації.
Авторське право (c) 2025 Світлана ХОЛОДИНСЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КІНО ЯК ЦИФРОВИЙ МЕДІАТЕКСТ : ЗМІНА СОЦІОКУЛЬТУРНИХ ПРАКТИК У ГЛОБАЛІЗОВАНОМУ СУСПІЛЬСТВІ
Досліджено феномен кіно як цифровий медіатекст, що зазнає трансформаційних змін під впливом глобалізаційних процесів, цифровізації та нових форматів комунікації у сучасному медіапросторі, де межі між автором, глядачем і цифровою платформою стають дедалі розмитішими. В роботі окреслено феномен кіно як цифровий медіа текст у контексті трансформації культурних практик глобалізованого суспільства. Показано, що цифрове кіно перестає бути лише мистецьким артефактом і все більше набуває функцій комунікаційного медіуму та інструменту конструювання новітніх ідентичностей. Розкрито механізми переформатування рецептивної взаємодії між глядачем і текстом, появу нових форм участі – від інтерактивного перегляду до колективного віртуального співтворення. В результаті проведеного дослідження встановлено, що цифрова доба зумовила зміну природи кіно як медіа, де екран стає простором соціальної взаємодії, а глядач – активним учасником комунікативного процесу. Відбулася еволюція кіно, яке з лінійного наративу перетворилося на поліфонічний гіпертекст, що інтегрує естетичні, технологічні та культурні виміри. Відтак ці процеси сприяють утворенню нової культури сприйняття, а саме мережевої, візуально-комунікативної, в якій кіно виступає ключовим чинником формування глобальної медіареальності.
Авторське право (c) 2025 Жанна ДЕНИСЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СИМВОЛ У ДІДЖИТАЛ-ЕПОСІ : КУЛЬТУРНІ ДОСЛІДЖЕННЯ СИМВОЛІВ, ПРИКЛАДНА КУЛЬТУРОЛОГІЯ, ДІДЖИТАЛ КУЛЬТУРА
Наведено огляд сучасних публікацій, у яких досліджено роль символів у цифровій культурі та їхнє значення в прикладній культурології. Розглянуто теоретичні та методологічні підходи до аналізу цифрових символів, їхню трансформацію у візуальних, текстових і мультимедійних форматах. Розглянуто практичні аспекти використання символів у діджитал-контенті та культурних проектах. Проаналізовано тенденції розвитку цифрової культури в Україні та світі, зокрема роль креативних індустрій у формуванні нових культурних сенсів. Виявлено, що сучасні цифрові символи виконують функції комунікаційних, ідентифікаційних та естетичних маркерів у віртуальному середовищі.
Авторське право (c) 2025 Катерина ДАННИК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ДЖЕРЕЛА ВИВЧЕННЯ УКРАЇНСЬКОГО АРТ-РИНКУ: ВІД АРХІВІВ ДО ЦИФРОВИХ ПЛАТФОРМ
Здійснено комплексний аналіз джерельної бази дослідження українського арт-ринку від початку 1990-х до першої чверті XXI століття. Визначено типологію джерел – архівних, первинних, вторинних та цифрових – і простежено їхню роль у реконструкції соціокультурних, економічних та інституційних процесів, що визначають динаміку розвитку арт-індустрії України. Проаналізовано діяльність аукціонних домів, приватних колекціонерів, галерей та цифрових платформ як чинників формування арт-менеджменту в сфері образотворчого мистецтва. Особливу увагу приділено проблемі доступу до архівних матеріалів, втратам культурних фондів унаслідок війни та ролі діджиталізації у збереженні мистецької спадщини. Підкреслено значення критичної верифікації джерел і міждисциплінарного підходу для подальших культурологічних студій арт-ринку в умовах глобальних трансформацій.
Авторське право (c) 2025 Анастасія ТОРМАХОВА, Олена АЛЕКСІЄНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ФЕНОМЕН ІДЕНТИЧНОСТІ У ПРОЦЕСІ КОНЦЕПТУАЛЬНИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ ТРІАДИ «МОДЕРН-ПОСТМОДЕРН-МЕТАМОДЕРН»
Визначаютьсяособливості розуміння феномену ідентичності в епохи модерну, постмодерну та метамодерну. Розкриваються особливості трансформації осмислення ідентичності у інтелектуальних проєктах модерну, постмодерну, метамодерну. Виявляються змістовні взаємозв’язки наявні між інтелектуальними фреймами модерну, постмодерну та метамодерну в контексті характеристики ідентичності. Досягнення вищевказаних завдань або цілей відбувається на основі використання таких методів та підходів: культурно-аналітичний; історіографічний; порівняльний; інтерпретаційний; топологічний. У межах дослідження продемонстровано, що ідентичність постає поліаспектним та фундаментальним соціокультурним феноменом в епохи модерну, постмодерну, метамодерну. Простежено, що інтелектуальний проєкт метамодерну синтезує, переосмислює та розширює межі інтерпретації ідентичності, запропоновані в епохи модерну й постмодерну.
Авторське право (c) 2025 Олесь ДОВГАНИК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
УКРАЇНСЬКА НАРОДНА КАРТИНА ЯК ЗАСІБ ВИРАЖЕННЯ КУЛЬТУРНОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ
Здійснено культурологічний аналіз феномену української народної картини як важливого засобу репрезентації культурної ідентичності. Проаналізовано наукові підходи українських і зарубіжних дослідників до понять «культурна ідентичність» та «українська народна картина», уточнено їх зміст і взаємозв’язок. Доведено, що народна картина є матеріальним втіленням культури, де зберігаються архетипи, символи й фольклорні мотиви, що відображають духовні цінності та світогляд українського народу. Обґрунтовано тезу формування національної ідентичності на основі культурної, а також розмежовано поняття творчості анонімних народних майстрів і народних художників. Окреслено сучасні тенденції актуалізації народної картини у мистецьких практиках воєнного часу. Результати дослідження також сприяють розширенню понятійно-категоріального апарату культурології та можуть бути використані у науковій, освітній і музейно-виставковій діяльності.
Авторське право (c) 2025 Анна ТРОФИМЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ ФЕНОМЕНА ТІЛЕСНОСТІ В ОПТИЦІ АНТИЧНОСТІ ТА СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ
Розглянуто проблему тілесності як однієї з центральних у сучасній філософії та культурології, адже через осмислення людського тіла розкривається ставлення культури до самої людини, її місця у світі, до природи, краси, духу. Показується на матеріалі античності, яким чином проблема набула особливої глибини: тіло розглядалося не лише як біологічна реальність, але як гармонійний, космічно впорядкований образ – втілення ідеї калокагатії (єдності добра і краси). В середньовічну епоху на зміну античному космоцентризму приходить теоцентризм – уся дійсність осмислюється через Бога як абсолютний початок і кінець буття. Це зумовлює радикальну зміну у ставленні до тілесності. Якщо античність бачила у тілі природну частину космічної гармонії, то середньовічна думка часто сприймає його як символ гріховності, тління і спокуси. Проте тіло в той період не відкидається цілком: воно набуває нової ролі – стає полм боротьби між духовним і земним, між благодаттю і гріхом.
Авторське право (c) 2025 Данило СКАЗІН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СОЦІАЛЬНІ МЕРЕЖІ ТА ЦИФРОВІ ПЛАТФОРМИ ЯК ІНСТРУМЕНТ АДАПТАЦІЇ ТА РЕЦЕПЦІЇ УКРАЇНСЬКОЇ НАРОДНОЇ МУЗИКИ 2010–2024 РР.
Проведено комплексний аналіз соціальні мережі та мультимедійні (цифрові) платформи, схарактеризовано їх як ефективний технічний інструмент для популяризації і творчої адаптації українського фольклору у галузі популярного мистецтва, що реінтегровано процесами мас-медіа індустрії. Розглянуто механізми стрімінгових сервісів (Instagram, TikTok, Facebook, YouTube), які сприяють поширенню етно-спадщини та її сучасних стилізованих практик у культурі мас-медіа (акцент на технічно-виконавську інтерпретацію народних творів). Підкреслено важливу роль аудіовізуальних технологій, що функціонують не лише як канал дистриб’юції (поширення) творчого задуму, але й як середовище, що групує спільноту реципієнтів у прямому комунікативному дискурсі між виконавцем і глядачами/слухачами. Визначено потенціал цифрових програм у збереженні нематеріальної культурної спадщини України (2010 – 2025 рр.)
Авторське право (c) 2025 Денис КОЧЕРЖУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РЕКЛАМА ЯК ЦИФРОВИЙ МІФ : КОНСТРУЮВАННЯ РЕАЛЬНОСТІ ОНЛАЙН
Здійснено філософсько-культурологічний аналіз феномену реклами як одного з ключових механізмів цифрової міфотворчості. Спираючись на концепції Р. Барта та Ж. Бодріяра, автор розглядає рекламу як систему знаків, що «натуралізує» культурні конструкти, перетворюючи товари на носії ідеологічних смислів і символів статусу, ідентичності та стилю життя. Показано, що в умовах цифрової культури та соціальних мереж (Instagram, TikTok тощо) рекламні образи занурюють споживача в гіперреальність, де симулякри щастя, успіху й краси сприймаються як норма. Особливу увагу приділено ролі інфлюенсерів та алгоритмів персоналізації, які створюють «індивідуалізовані міфології» для користувача. На прикладах брендів Apple і Nike проаналізовано механізми формування брендових міфів, а феномен Instagram-естетики розглянуто як децентралізовану колективну міфологію «ідеального життя». Зроблено висновок про амбівалентний характер впливу рекламних міфів: вони одночасно мотивують і надихають, але й уніфікують уявлення про успіх і щастя, підсилюють споживацькі орієнтири та розмивають межу між реальністю й симульованими конструктами. Наголошено на необхідності критичного прочитання рекламних повідомлень і розвитку медіаграмотності як інструменту деміфологізації цифрової реальності.
Авторське право (c) 2025 Віктор ЛУГОВИЙ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СЕМПЛІНГ У ЦИФРОВУ ЕПОХУ : КУЛЬТУРНА ЕВОЛЮЦІЯ, МЕРЕЖЕВІ СПІЛЬНОТИ ТА ТРАНСФОРМАЦІЯ КОНЦЕПЦІЇ АВТОРСТВА
Автор досліджує культурні, технологічні та соціальні трансформації семплінгу від другої половини ХХ століття до сучасної цифрової доби. Розглянуто перехід від локальних музичних сцен до мережевих спільнот, що вплинув на поширення семплів, зміну їхніх значень та переосмислення авторства. Використано міждисциплінарний підхід, зокрема Network-Based Diffusion Analysis Мейсона Янгблада, цифрову етнографію та дослідження культури онлайн-платформ. Показано, що співпраця залишається ключовим механізмом культурної трансмісії, а цифрові платформи забезпечують мобільність семплу як одиниці культурної пам’яті. Результати можуть бути використані дослідниками цифрової культури, музичних продюсерів та культурних інституцій.
Авторське право (c) 2025 Максим ЛЯПЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
AR-МАРШРУТИ ЯК ІНСТРУМЕНТ ЦИФРОВОЇ КОМЕМОРАЦІЇ
Досліджуються маршрути доповненої реальності (AR-маршрутів) як інноваційний інструмент цифрової комеморації в умовах динамічних змін публічної (суспільної) пам’яті. Актуальність роботи зумовлена тим, що традиційні статичні меморіальні форми не здатні оперативно реагувати на перегляд історичних наративів та множинність інтерпретацій, що особливо виразно проявляється в Україні в період декомунізації та війни. Виникає потреба у гнучких підходах до вшанування минулого, здатних зберігати колективну пам’ять без незворотних втручань у фізичний простір. Мета дослідження полягає у формулюванні концепції AR-маршрутів, як засобу цифрової комеморації та в аналізі трьох ключових аспектів успішної реалізації таких проєктів: реконструкції простору пам’яті, верифікації джерел інформації та залученні аудиторії. Результати свідчать, що AR-маршрути ефективно відтворюють простір пам’яті у реальному середовищі, накладаючи верифікований історичний контент (архівні фото, 3D-реконструкції, аудіосвідчення) на місця подій та забезпечуючи користувачам ефект живої присутності минулого. Встановлено, що успішна цифрова комеморація потребує прозорості й достовірності контенту (ретельна верифікація джерел, зазначення походження матеріалів, механізми зворотного зв’язку) та активної взаємодії з аудиторією на засадах інтерактивності й інклюзивності. Новизна дослідження полягає в міждисциплінарному підході: AR-маршрути розглядаються як нова методологічна платформа публічної історії, що поєднує технологічні інновації з принципами історичної достовірності й етики пам’яті. Практичне значення роботи полягає у можливості застосування отриманих результатів у комеморативній діяльності, музейній і культурній сфері для створення інтерактивних меморіальних проєктів; впровадження запропонованих підходів сприятиме збереженню й популяризації багатошарової історичної спадщини, розвитку «живої» публічної історії та ширшому залученню аудиторії до осмислення минулого.
Авторське право (c) 2025 Володимир ГЕРАСИМЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЦЕРКОВНІ КОЛЯДКИ У ВИКОНАННІ РОК-СПІВАЧКИ РУСЛАНИ ЛИЖИЧКО
Висвітлено матеріал про «Різдвяні концерти» та теле-шоу «Різдво з Русланою», організовані провідною українською рок-співачкою Русланою Лижичко, що відбулися у 1996 та 1998 роках. Звернено увагу на духовну складову її репертуару – церковні колядки «Тиха ніч» та «Добрий вечір тобі, пане господарю», які ввійшли до альбому «Останнє Різдво 90-х» (1999 р.) і стали хітами в сучасному українському естрадному просторі. Проаналізовано структурні компоненти колядок «Тиха ніч» та «Добрий вечір тобі, пане господарю» на рівні їхніх строфічних побудов, ритму, мелодики, музичної форми та способів виконання. Звернено увагу на синкретизм вище зазначених композицій, в основу яких входять інтонування словесного тексту, інструментальні перегри, сценографія, вокально-музичні виражальні засоби, світло- та звукові ефекти, інструментальний та вокально-ансамблевий супровід, що побудовані на засадах сучасної рок-музики.
Авторське право (c) 2025 Христина ГАЛЕЛА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ПЛАСТИЧНІ МОТИВИ АФРО-ДЖАЗ-ТАНЦЮ У ПОСТАНОВКАХ КОНЦЕРТНИХ ТАНЦЮВАЛЬНИХ НОМЕРІВ
Стаття присвячена дослідженню особливостей використання хореографічної лексики афроджаз танцю і танцю модерн у сучасних постановках концертних танцювальних номерів. Констатовано, що афро-джаз-танець є органічним синтезом автентичної африканської етнокультури та джазової хореографії і здобув популярність в усьому світі завдяки сценічним виступам, танцювальним майстер-класам та культурним практикам. З’ясовано, що концертні танцювальні номери в лексиці афро-джаз-танцю являють собою сценічний танець, побудований на основі конкретної техніки, що розширена принципами роботи сучасного танцю. Джазові піруети на пліє в цьому стилі поєднано з суто африканським клаппінгом, шейком або вільним руками, не оформленими ні в класичні, ні в джазові позиції; акцент робиться на приземлених рухах, поліритмічних патернах та експресивному використанні торса. Виявлено, що в пластичному мотиві основоположними є технічні прийоми, виокремлені з народного танцю та оформлені у техніку, їх сенсове навантаження та природні джерела. Пластичні мотиви сучасних концертних танцювальних номерів афро-джаз-танцю є репрезентантами культурних та духовних аспектів життя, закладених в африканських народних танцях, що виникли внаслідок рефлексії хореографа-постановника і виконавців. Наголошено, що незважаючи на варіативність авторського підходу хореографа до композиції концертного танцювального номеру, спільним для пластичних мотивів афро-джазових постановок є дотримання африканської естетики, основоположними елементами якої є гра та імпровізація, ефебізм, пульсуючий ритм, поліритмія, поліцентричне тіло тощо.
Авторське право (c) 2025 Алла САМОХВАЛОВА, Тетяна ЛОБАН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СЕМІОТИКА І КОГНІТИВНІ МЕХАНІЗМИ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ ВІЗУАЛЬНОГО ОБРАЗУ В ДИЗАЙНІ ТА МИСТЕЦТВІ
Виявлено семіотичні та когнітивні механізми інтерпретації візуального образу в сучасному дизайні. Розглянуто дизайн як знакову систему, в якій форма, колір, композиція й матеріал функціонують як носії культурно зумовлених значень. Показано, що семіотичний підхід дає змогу описати структуру візуального образу та його вбудованість у систему кодів і контекстів, тоді як когнітивний підхід зосереджується на особливостях сприйняття, уваги, пам’яті та ментальних моделей користувача. Наголошено, що ефективний дизайн поєднує смислову насиченість візуальних рішень із когнітивною зрозумілістю та емоційною залученістю реципієнта. Обґрунтовано, що інтеграція семіотики та когнітивістики формує методологічне підґрунтя для цілісного аналізу дизайну, а також дозволяє інтерпретувати дизайн як процес смислотворення і конструювання користувацького досвіду у візуальній культурі ХХІ століття.
Авторське право (c) 2025 Інна ПРОКОПЧУК, Юрій КАНТАРОВСЬКИЙ, Віктор ПРОКОПЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ПЛАСТИКА ТАНЦЮ ЯК ФОРМОТВОРЧИЙ ЧИННИК У ДИЗАЙНІ ТРЕНУВАЛЬНОГО ЖІНОЧОГО КОСТЮМА ЛАТИНОАМЕРИКАНСЬКОЇ ПРОГРАМИ
Розглянуто історико-культурні витоки та сучасні тенденції розвитку костюма для латиноамериканської програми бальних танців, увагу зосереджено на виявленні пластики танцю як чинника формоутворення та застосуванні художньо-композиційних принципів у створенні тренувального жіночого одягу. Проаналізовано ергономічні та естетичні вимоги до тренувальних костюмів, досліджено вплив рухових характеристик танцю на морфологію форми та конструктивні рішення. Представлено концепцію та розроблену авторську колекцію тренувального жіночого одягу, що поєднує функціональність, комфорт та художню виразність. Основні результати демонструють принципи адаптації сценічних образів до тренувального одягу зі збереженням стилістичної єдності та динамічної виразності форми. Методологія дослідження обумовлена використанням аналітичного методу для вивчення історичних та сучасних тенденцій у розвитку дизайну костюма; морфологічного аналізу для систематизації ознак форми та декору; порівняльно-типологічного методу – для виявлення аналогій між сценічним та тренувальним одягом; емпіричні методи – для проведення анкетування та аналізу отриманих результатів для визначення цільової аудиторії, її потреб та можливих сценаріїв використання. Для розробки ескізів використано візуально-графічні методи. Результати проведеного дослідження окреслюють принципи формоутворення тренувального костюма для латиноамериканської програми на основі пластики руху, ергономічних вимог та художньо-композиційних особливостей автентичного стилю. Сформульовано підхід до адаптації сценічних рішень до тренувального контексту за рахунок стилізованого спрощення стильових маркерів образу латиноамериканської програми. Наукова новизна роботи полягає у формуванні комплексної моделі проєктування тренувального костюма для латиноамериканської програми бальних танців, що поєднує актуальні стилістичні рішення з ергономічними параметрами та враховує функціональні вимоги. Практичне значення отриманих результатів полягає у створенні авторської колекції тренувального одягу для виконання латиноамериканської програми бальних танців, що була представлена на XXV Міжнародному конкурсі молодих дизайнерів «Печерські Каштани» у номінації «Special».
Авторське право (c) 2025 Іван ІВАНИК, Олена КОЛОСНІЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕКЛЕКТИКА В ДИЗАЙНІ ІНТЕР‘ЄРУ ЖИТЛОВИХ ПРИМІЩЕНЬ ДРУГОЇ ПОЛОВИНИ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ СТ.
Розглянуто причини і динаміку становлення еклектичного стилю у другій пол. ХІХ – початку ХХ ст., часу посилення тенденції до гетерогенності та ускладнень стилів. Проаналізовано зв‘язок еклектики з тенденцією створювати житловий простір, який враховую особливості життєвого шляху і обраних цінностей замовника. Виявлено причини генерації еклектичних підходів до оформлення житлових інтер’єрів в процесі їх радикалізації в означений період. Окреслено необхідність використовувати феноменологічний підхід у сучасних дослідженнях еклектики як естетичної і інтелектуальної традиції другій пол. ХІХ ст. З’ясовано особливості еклектичних стилістичних вирішень інтер’єрів українських житлових приміщень, описаних у мистецьких творах цього періоду, які відображають соціальні трансформації того часу
Авторське право (c) 2025 Руслана БЕЗУГЛА, Аліна СЛІВІНСЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КОНЦЕПТУАЛЬНИЙ ПОШУК У ДИЗАЙН-ПРОЕКТУВАННІ КОМІКСУ ТА ЙОГО ОСОБЛИВОСТІ
Метою дослідження є здійснення аналізу специфіки коміксу як продукту сучасної популярної культури, візуального мистецтва та графічного дизайну, а також розгляд особливостей концептуального пошуку при створенні авторського коміксу. Методологія: використано методи порівняльного аналізу, індукції, дедукції і герменевтичний метод при виявленні спектру думок про комікс як особливе видання; принцип «неповного осягнення об’єкта», враховуючи складність оцінки такого дизайн-продукту через відмінності тематики й художнього оформлення. Результати: з’ясовано спектр міркувань вітчизняних і зарубіжних науковців про специфіку формоутворення й художнього оформлення коміксів, їх різновиди. Наукова новизна: досліджено особливості концептуального пошуку в дизайнерській розробці авторського коміксу й указано на необхідність використання методологічного принципу неповного осягнення об’єкта при опрацюванні цієї проблеми для розвитку теоретико-методологічної бази їх досліджень у теорії дизайну, естетиці та мистецькій освіті. Практичне значення цього дослідження є в тому, що воно привертає увагу до необхідності більш поглибленого осмислення ролі естетики видання при коміксуванні його візуального контенту, адже це сприятиме покращенню естетичної компетентності графічних дизайнерів, котрі займаються створенням коміксів.
Авторське право (c) 2025 Олена ПОЛІЩУК; Катерина СТРІЛЬЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ДИЗАЙН ВІЗУАЛЬНОЇ АЙДЕНТИКИ У СТВОРЕННІ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ БАРУ
Досліджується роль візуальної айдентики у формуванні конкурентоспроможності барів, орієнтованих на жіночу аудиторію, а також виявлення механізмів, за допомогою яких візуальна комунікація впливає на позиціонування на ринку та сприйняття споживачів. Методологія дослідження. У роботі застосовано методи системного та порівняльного аналізу, інструменти бренд-менеджменту, маркетингові дослідження та кейс-аналіз. Теоретичну основу становлять сучасні праці, присвячені дизайну айдентики, тенденціям інтер’єрного дизайну та поведінці споживачів у сфері гостинності. Візуальні елементи успішних жіночих барів в Україні та Європі проаналізовані з метою виявлення спільних закономірностей формування бренду. Результати. Дослідження показало, що візуальна айдентика виступає ключовим стратегічним компонентом побудови конкурентних переваг бару. Дизайн логотипу, колористичні рішення, елементи інтер’єру та цифрова комунікація спільно створюють емоційну залученість і формують досвід відвідувача. Аналіз кейсів G.Bar Brave Beauty Salon, Second Bar та Diva Paris дозволив виокремити три моделі айдентичності – футуристичну, соціокультурну та театралізовану, – кожна з яких підсилює впізнаваність і зміцнює ринкове позиціонування бренду. Наукова новизна. Концептуалізовано візуальну айдентику як складний багатовимірний чинник, що впливає не лише на естетичне сприйняття простору гостинності, а й на його економічну ефективність і довготривалу стійкість бренду на нішевих ринках. Практичне значення. Отримані результати можуть бути використані дизайнерами, бренд-стратегами та менеджерами індустрії гостинності під час створення або оновлення систем візуальної айдентики барів, зокрема тих, що орієнтуються на певні цільові групи споживачів.
Авторське право (c) 2025 Ольга ЄЖОВА, Павло МОСІЙЧУК, Віолетта ГОЛУБЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СТИЛІСТИКА ТА СИМВОЛІКА ОБРАЗІВ КАРТ ТАРО В КОНТЕКСТІ ТЕНДЕНЦІЙ СУЧАСНОЇ ВІЗУАЛЬНОЇ КУЛЬТУРИ
Метою роботи є виявлення та аналіз стилістичних образів основних зображень на картах Таро та вплив стилю на їх зміст і тлумачення. Методологія. Дослідження має системний характер і базується на використанні історико-порівняльних та аналітичних методів. Методи композиційного та образно-стилістичного аналізу спрямовані на вивчення структури зображення, гармонії візуальних елементів та символічного змісту. Вони дозволили простежити трансформацію стилістики різних типів колод Таро, прослідкувати еволюцію зображень карт та окреслити їхній вплив на формування сучасної візуальної культури. Результати. Дослідження доводить, що візуалізація зображень у колодах Таро є синтезом естетичних і семантичних компонентів. Історичний розвиток карт Таро відображає перехід від традиційних зображень до креативних дизайнерських розробок, виконаних згідно сучасних тенденцій. Трансформація символіки карт передбачає формування унікальної візуальної мови, що обґрунтовує стилістичні відмінності між колодами Таро. Виділено наступні стилі ілюстрацій у картах Таро: класичний архетипний стиль (інтерпретація середньовічної символіки); окультно-філософський стиль (синтез езотеричних систем та модерністської форми); декоративний стиль (використання елементів колажу); мінімалістичний стиль (природні символи та простота ліній); сучасний авторський стиль (переосмислення традиційних архетипів через особисте бачення художника). Доведено, що художня форма ілюстрації визначає спосіб інтерпретації змісту візуальних образів та архетипів Таро. Наукова новизна. Новизна роботи полягає в тому, що карти Таро розглядаються як явище, що поєднує езотеричні, художні та візуально-комунікативні аспекти. У роботі узагальнено інформацію, пов'язану зі стилістикою карт Таро. Досліджено особливості взаємозв’язку стилістики та символіки колод Таро, що забезпечують різні способи інтерпретації художніх образів. Зроблено акцент на співставленні стилю ілюстрацій у різних колодах та їх значення у формуванні сучасного символічного мислення. Практична значущість. Отримані результати можуть бути використані в освітніх курсах з історії мистецтва, культурології та дизайну, а також у практиці створення оригінальних колод Таро. Дослідження є корисним для практикуючих дизайнерів для створення арт-проектів і стартапів, пов'язаних з візуальною символікою та духовними традиціями.
Авторське право (c) 2025 Наталія СКЛЯРЕНКО, Яна ТКАЧУК, Ольга РОМАНЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ШРИФТ ЯК ЗАСІБ СТВОРЕННЯ АВТЕНТИЧНОГО ВІЗУАЛЬНОГО ОБРАЗУ
Метою дослідження є науково-аналітичне осмислення шрифту як візуального коду, притаманного сучасній графічній культурі, виявлення семіотичних, культурологічних та дизайн-комунікативних механізмів його функціонування на підґрунті застосування принципів структурного аналізу візуальних кодів, контент-аналізу шрифтових форм, герменевтичної інтерпретації візуальних повідомлень у національному комунікаційному контексті. Виявлено, що сучасні українські шрифти є складовою візуального коду, що трансформує історичні та етнічні наративи у сучасні графічні форми. Здійснено порівняння українських локальних шрифтів. Проаналізовано функціонування шрифтів у культурній та суспільній комунікації. Запропоновано комплексний міждисциплінарний підхід до аналізу шрифтів з акцентом на семіотику та культурологію; виокремлено три ключові функції, які реалізує українська типографіка при створенні автентичного візуального образу. Подане порівняння українських локальних шрифтів може слугувати методологічним орієнтиром для дизайнерів при створенні візуальних комунікацій з національним культурним контекстом, удосконаленні айдентики культурних інституцій, державних проєктів і брендів, що потребують автентичного візуального образу.
Авторське право (c) 2025 Вячеслав БОРИСОВ, Світлана БОРИСОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВИМІРИ ЗАСТОСУВАННЯ ІМЕРСИВНИХ ТЕХНОЛОГІЙ В ДИЗАЙНІ ІНТЕР’ЄРУ
Розглянуто застосування технологій віртуальної та доповненої реальності (VR/AR) у дизайні інтер’єру як складову поточної цифрової трансформації, що змінює підходи до проєктування й комунікації з замовником. На основі аналізу сучасних досліджень окреслено три взаємопов’язані виміри: функціональний, оціночний та технологічний. У функціональному вимірі впорядковано ключові напрями: ескізна візуалізація й планування, оцінка освітлення та атмосферності, робота з кольором і фактурами, формування оздоблення та погодження із замовником, що дають змогу VR/AR зменшувати правки і пришвидшувати рішення. Оціночний вимір визначає поєднання суб’єктивних опитувальників присутності з об’єктивними метриками та стандартизованими процедурами, що підвищує відтворюваність і міжпроєктну порівнянність. Технологічний вимір окреслює робочі процеси від openBIM/IFC до рушіїв (Unreal/Unity), спеціалізованих візуалізаторів і хмарних сервісів, підтверджуючи ефективність багатокористувацького VR і перспективи спільної AR-взаємодії. Сукупно VR/AR підвищують якість інтер’єрних рішень і знижують ризики та витрати часу, водночас вимагаючи уніфікації оцінювання, ретельного документування технічних параметрів і дотримання відповідних практик роботи.
Авторське право (c) 2025 Наталія ВЕРГУНОВА, Сергій ВЕРГУНОВ, Михайло КУХАР http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРНА СПАДЩИНА У ТРАНСФОРМАЦІЇ : АНАЛОГОВІ ТА ВІРТУАЛЬНІ МЕДІА
Стаття присвячена дослідженню образно-морфологічних трансформацій культурної спадщини у сучасному мистецькому контексті на прикладі українського та міжнародного досвіду. Розглядаються практики публічних інсталяцій, цифрових медіа та інтерактивних проєктів, що формують нові способи репрезентації традиційних архетипів і символічних патернів. Показано як спадщина зберігає свою ідентифікаційну функцію, водночас трансформуючись у відкриту комунікаційну систему, здатну взаємодіяти з різними аудиторіями. Особливу увагу приділено умовам війни, коли мистецтво стає засобом культурного опору, колективної пам’яті та формування ціннісних орієнтирів. Дослідження доводить, що інтеграція традиційних форм із сучасними медійними та просторовими форматами сприяє розвитку інноваційних освітніх, мистецьких і соціальних стратегій, актуалізує спадщину в глобальному культурному дискурсі та відкриває нові перспективи для її збереження і переосмислення у ХХІ столітті.
Авторське право (c) 2025 Роксолана ДУДКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КІНЕТИЧНА ТИПОГРАФІЯ ЯК РІЗНОВИД МОУШН-ДИЗАЙНУ: СПЕЦИФІКА СТВОРЕННЯ ВІЗУАЛЬНОГО ВПЛИВУ В МЕДІА
Стаття присвячена дослідженню особливостей кінетичної типографії в контексті моушн-дизайну та аналізу специфіки створення візуального впливу в традиційних медіа. Уточнено поняття «кінетична типографія» та наголошено на доцільності її розгляду як мистецтва та техніки анімації тексту, для вираження/репрезентації ідей, або виклику певних емоцій динамічним та часовим способом, що поєднує короткі тексти, анімацію, фотографії, відео, графіку, музику та закадровий голос з метою побудови ідеї чи емоції. З’ясовано, що у традиційних та нових медіа кінетична типографія дозволяє створювати нелінійне оповідання, додаючи візуальний вимір до оповіді. Завдяки анімації ключових слів можна зробити акцент та сфокусувати увагу глядача, що сприяє розумінню та впливу повідомлення; створювати певні тони та атмосферу, доповнюючи розповідь рухом та стилем. Наголошено, що створення кінетичної типографії залежить від таких аспектів, як: вибір шрифту (має відповідати тону повідомлення та залишатися розбірливими навіть під час анімації); аудіовізуальна синхронізація (анімація повинна бути синхронізована з ритмом та структурою відео, створюючи безшовне враження) та візуальна узгодженість (узгоджений стиль анімації типографії створює професійний вигляд). Кінетична типографія отримала широке застосування у кіноіндустрії, на телебаченні (об'єднує весь контент та гомогенізує імідж каналу), у створенні рекламних роликів (посилює емоційний вплив та робить рекламу більш ефективною), музичних відеокліпів (анімація літер синхронізується з музикою, що додає додаткові візуальні виміри та посилює враження від аудіального елементу), титрах до різноманітних великих і малих екранних форм (у фільмах та відео кінетична типографія використовується для представлення титрів та переходів). Констатовано, що кінетична типографія в найближчому майбутньому має значені перспективи для динамічного розвитку, завдяки провідним методам анімаційної графіки, віртуальної реальності та доповненої реальності.
Авторське право (c) 2025 Михайло ЄНЧЕВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КОНЦЕПЦІЯ «QUIET LUXURY» В СУЧАСНОМУ ДИЗАЙНІ ЗАЧІСКИ
Висвітлено характерні особливості концепції «Quiet luxury» у дизайні сучасної жіночої зачіски. На основі аналізу образів актрис Аннабель Декстер-Джонс, Гвінет Пелтроу, Дженніфер Лоуренс виявлено етап передісторії напряму, визначено його базові характеристики, серед яких перевага якості матеріалів, природних і нейтральних форм і кольорів, орієнтація на класичний стиль і універсальність. Проаналізовано інноваційні можливості техніки фарбування Air Touch; вивчено досвід дизайнера зачіски Данила Божича стосовно її застосування у сучасних практиках жіночої зачіски. Представлено конкурсну роботу автора дослідження І. Браїлко (ІІІ місце Міжнародного конкурсу CHAMPION FEST у номінації «Трендові техніки фарбування», 2025, Київ, Україна). Викладено етапи та технологію фарбування жіночого волосся в техніці Air Touch на базі натурального інтенсивно-попелястого (Natural intense ashy) кольору з акцентами світлого пудрового відтінку блонд (powder blonde). Методика дослідження базується на використанні комплексного підходу з поєднанням методів аналізу, синтезу та узагальнення результатів, образно-стилістичного і формального аналізу. Наукова новизна полягає у висвітленні базових положень концепції «Quiet luxury», орієнтованої на багатовимірність кольору і мінімалізм. Практичне значення полягає у можливості застосування результатів дослідження в теоретичних курсах з історії дизайну і перукарської справи, а також у практиках сучасної зачіски. Використано методи аналізу сучасних трендів у дизайні зачіски, біографічний, історико-хронологічний, образно-стилістичного та формального аналізу. Результати дослідження можуть бути використані під час підготовки навчальних матеріалів з історії дизайну зачіски та у практиках формотворення і фарбування волосся.
Авторське право (c) 2025 Ігор БРАЇЛКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТЕМАТИЧНА FASHION-ЗЙОМКА ЯК ЗАСІБ КУЛЬТУРНО-ІСТОРИЧНОГО НАРАТИВУ В СУЧАСНОМУ ДИЗАЙНІ ОДЯГУ
Виявлено художні можливості тематичної зйомки. Застосовано досвід співпраці здобувачів вищої освіти і педагогів кафедри фешн і шоу-бізнесу з Людмилою Смоляковою, народною майстринею України з реконструкції кераміки Трипільської цивілізації. За результатами співпраці проведено показ сучасних моделей одягу мистнкині за мотивами мистецтва трипільскої доби, а також тематичну фотозйомку. Тематичні фотообрази у динамічному форматі під час показу та студійні фото дають змогу продемонструвати образи, що несуть сакральні смисли знакового періоду української історії. Наголошується, що взаємодія fashion-фотографії та культурного змісту сприяє виявленню наративного, естетичного і концептуального потенціалу представлених образів сучасного одягу, а також розгляду fashion-фотографії не лише як комерційного об’єкту, а й підкресленню її ролі в художніх інноваціях та дизайн-практиках. Використані такі методи дослідження: біографічний (при вивченні періоду дослідження трипільскої культури Л. Смоляковою), історико-хронологічного (при відтворенні окремих етапів розвитку трипільскої цивілізації), образно-стилістичного, формального аналізу (під час вивчення образів колекції Л. Смолякової), узагальнення (для виявлення естетичних особливостей тематичної зйомки), комплексний підхід (дозволив осмислити взаємодію митця – автора колекції та фотографа). Результати дослідження можуть бути використані під час підготовки навчальних матеріалів з історії дизайну та моди.
Авторське право (c) 2025 Софія ТУЛЬЧИНСЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРНО-МИСТЕЦЬКА ТА ГУМАНІТАРНА СФЕРА У ЧАС ВІЙНИ
Наголошується на обставинах, у яких компонувався черговий випуск фахового науко-метричного збірника категорії «Б» «Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку», а також акцентується увага на окремих наукових розвідках авторів, віднесених до кожного з розділів даного збірника. Наведено організаційні кроки, здійснені упорядниками та редакторами для авторів, які покращують їх позиціонування у науковому просторі. Побіжно здійснено аналіз тематичного змісту окремих досліджень, які увійшли до даного збірника.
Авторське право (c) 2025 Сергій ВИТКАЛОВ, Володимир ВИТКАЛОВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ І МАГІЯ В ЦИФРОВІЙ ЕКОСИСТЕМІ : ПОСТАНОВКА ПИТАННЯ
Запропоновано культурологічний аналіз зв’язку ШІ та магії в цифровій екосистемі. Ґрунтуючись на концепції «природної магії» Н. та А. Шаркі, автор розглядає ШІ як сучасне втілення давньої традиції створення ілюзії розумності – від античних автоматів до сучасних роботів-компаньйонів. У статті доводиться, що магічний лексикон є ключовим для опису та сприйняття цифрової реальності, тоді як вроджена схильність людини до антропоморфізму становить психологічну основу «чарівності» ШІ. Автор виокремлює дві взаємопов’язані площини цього явища: ШІ як міфічний, могутній інтелект майбутнього, та як прозаїчний, але «магічний» інструмент повсякденності. Робота закликає до критичної рефлексії над цими явищами, щоб усвідомлено розрізняти технічну реальність алгоритмів та культурну ілюзію, яку вони створюють, що є особливо актуальним для українського наукового дискурсу.
Авторське право (c) 2025 Ігор ПЕЧЕРАНСЬКИЙ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕВРИСТИЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ АРЕТИЧНОГО ПОВОРОТУ
Розглядається евристичний потенціал аретичного повороту в оптиці існуючих теорій, концептуальних підходів у різних гуманітарних модусах актуалізації проблематики поворотів. Виокремлюється концептуальні підходи до природи і специфіки аретичного повороту в соціокультурній детермінації феноменів етики чеснот та моральності в оптиці розвитку доброчесності, мистецтва, любові та поваги. Акцентується увага на пріоритетності подальших наукових перспектив переосмислення евристичного потенціалу аретичного повороту в умовах зміненої реальності, здійснення критичної рефлексії на предмет з’ясування причин цих змін та пошуку нової оптики і методологічного інструментарію дослідження.
Авторське право (c) 2025 Ольга КОПІЄВСЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЗДОРОВИЙ СПОСІБ ЖИТТЯ ЯК СТРАТЕГІЯ СОЦІОКУЛЬТУРНОГО РОЗВИТКУ СУСПІЛЬСТВА
Досліджено проблему формування здорового способу життя особистості як проєкту соціокультурного розвитку суспільства у сучасному світі стоїть на рівні з глобальними проблемами людства, як складова охорони здоров’я. Обґрунтовано значущість формування здорового способу життя особистості завдяки проєкту та стратегії соціокультурного розвитку суспільства. З’ясовано, що здоровий спосіб життя у сучасному суспільстві є не лише індивідуальною нормою, а й показником рівня культурного розвитку нації. Виявлено, що соціокультурний проєкт є важливою складовою для популяризації формування ЗСЖ у суспільстві.
Авторське право (c) 2025 Євген БОРІНШТЕЙН, Зоя АТАМАНЮК , Олена ЛІСЕЄНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЩАСТЯ УКРАЇНЦІВ В УМОВАХ РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ: КУЛЬТУРОЛОГІЧНИЙ АСПЕКТ
Здійснено культурологічне осмислення феномена щастя українців у період російсько-української війни (2014–2025 рр.), що перебуває у фокусі уваги сучасної гуманітаристики як іманентний елемент національної концептосфери. Доведено, що феліцитарний дискурс в умовах перманентної загрози війни виконує функції символічного захисту, екзистенційної легітимації досвіду страждання та консолідації національної спільноти. На основі діахронічного аналізу окреслено тяглість репрезентацій щастя в українській культурі – від філософії Г. Сковороди, творчості Т. Шевченка, Лесі Українки, авторів «Розстріляного Відродження» (М. Хвильового, М. Куліша, Леся Курбаса) та шістдесятників (В. Симоненка, Л. Костенко, І. Драча, В. Стуса) до мистецьких практик воєнного часу. Виявлено міжкультурні моделі щастя (західну, східноазійську, латиноамериканську, пострадянську) та ступінь їхньої кореляції з українським досвідом війни. Виокремлено й окреслено аксіологічні домінанти українського щастя: свободу, гідність, солідарність, соборність, взаємодопомогу, які детермінують екзистенційний вимір суб’єктивного благополуччя в умовах перманентної небезпеки. На підставі емпіричних даних Київського міжнародного інституту соціології (КМІС) та World Happiness Report 2023–2025 рр. проаналізовано амбівалентність феліцитарних настроїв українців: поєднання високого рівня відчуття щастя з низькими позиціями України в глобальних індексах щастя. У медіадискурсі простежено вербалізацію та візуалізацію образів щастя в сучасній українській літературі, музиці, кінематографі, візуальному мистецтві та цифрових практиках (соціальні мережі) воєнного часу. Зроблено висновок, що українська культурна модель щастя в умовах війни постає як квінтесенція екзистенційної стійкості, культурної тяглості та аксіологічного спротиву, а феліцитарний дискурс функціонує як важливий ресурс національної суб’єктності та символічної безпеки
Авторське право (c) 2025 Вілена ВОРОНОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
МАГІЯ ЯК КУЛЬТУРНИЙ ФЕНОМЕН : ОСНОВНІ ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО ОСМИСЛЕННЯ
Розглянуто основні теоретико-методологічні підходи до осмислення феномена магії – еволюційно-інтелектуальний, функціонально-соціальний, символічно-структурний, критичний, когнітивно-онтологічний і практичний. Міждисциплінарність підходів – від суто антропологічних до семіотичних – свідчить про поступову реміфологізацію наукового мислення, у межах якої магічне набуває нового значення як інструмент осмислення сучасного світу. Магія є невід’ємною складовою культурного досвіду людства, яка не зникає з розвитком науки та раціонального мислення, а трансформується у нові символічні, медіа- та духовні форми. Отже, сучасна культура не відкидає магічне, а переосмислює його як спосіб саморефлексії, комунікації та пошуку смислу. Зроблено висновок про доцільність розгляду магії у культурологічному вимірі як форми організації досвіду та взаємодії людини зі світом.
Авторське право (c) 2025 Сергій ПЕЧКАР http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТРАНСФОРМАЦІЯ СОЦІОКУЛЬТУРНИХ НАРАТИВІВ В УКРАЇНСЬКОМУ СТЕНДАПІ (НА ПРИКЛАДІ ТВОРЧОСТІ НАСТІ ЗУХВАЛОЇ, АНТОНА ТИМОШЕНКА, ВАСІ БАЙДАКА ТА СЕРГІЯ ЛІПКА)
Досліджено трансформацію соціокультурних наративів у сучасному українському стендапі на прикладі творчості Насті Зухвалої, Антона Тимошенка, Василя Байдака та Сергія Ліпка. Автор аналізує як коміки адаптують глобальні практики стендапу до локальних умов, інтегруючи особистий досвід, соціальні події та військовий контекст у свій матеріал. Показано, що гумор у сучасному українському стендапі виконує багатофункціональну роль: психоемоційну підтримку аудиторії, критичне переосмислення соціальної та політичної реальності, консолідацію суспільних переживань і формування нових культурних смислів. Розглянуто як творча практика коміків відображає зміни у культурних цінностях, формує «комічне Я» та сприяє розвитку національної ідентичності й культурного опору в умовах воєнного конфлікту.
Авторське право (c) 2025 Олександр АВДЄЄВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕВОЛЮЦІЙНІ АСПЕКТИ ЗРУШЕННЯ ВУЗІВСЬКИХ ІНСТИТУЦІЙ У ЦАРИНІ МИСТЕЦЬКОЇ ОСВІТИ В КЕРІВНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ РЕКТОРІВ ОЛЕГА ТИМОШЕНКА ТА РОСТИСЛАВА ПИЛИПЧУКА
Дослідження присвячене еволюційним аспектам зрушення вузівських інституцій у царині мистецької освіти, що відбувалися під керівництвом двох видатних ректорів України – Олега Семеновича Тимошенка та Ростислава Ярославовича Пилипчука. Мистецька освіта в Україні протягом другої пол. ХХ століття і початку ХХІ століття зазнала суттєвих трансформацій, викликаних соціокультурними змінами в країні, процесами модернізації освіти, а також активним особистим внеском провідних керівників мистецьких навчальних закладів. У цьому контексті аналіз діяльності ректора О. Тимошенка – українського хорового диригента, педагога та культурного інноватора, та ректора Р. Пилипчука – відомого театрознавця, науковця та організатора освітнього процесу, дозволяє усвідомити роль лідера у формуванні академічних традицій, розвитку освітніх інновацій та трансформації структур вищих мистецьких навчальних закладів. Наукова новизна дослідження полягає у комплексному порівняльному аналізі управлінських стратегій цих двох ректорів, які виступали агентами інституційної трансформації. Його зміст дозволяє простежити взаємозв’язок між індивідуальними моделями лідерства, педагогічними принципами та структурними змінами у мистецьких вишах різного спрямування – музичного та театрального. Досліджено механізми переходу від радянської централізованої моделі до демократичної, культурно відкритої та інноваційної академічної системи, що має значення для сучасного розвитку управлінських моделей у мистецькій освіті.
Авторське право (c) 2025 Ірина ДАЦЬ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ФІКСАЦІЯ ТА ПОПУЛЯРИЗАЦІЯ ГУЦУЛЬСЬКОЇ ГОВІРКИ В КНИГОВИДАННЯХ, АУДІОКНИГАХ ТА СУЧАСНОМУ МЕДІАПРОСТОРІ В КОНТЕКСТІ КУЛЬТУРОЛОГІЇ
Комплексно висвітлено фіксацію та популяризацію гуцульської говірки в сучасному культурному просторі на прикладі книговидань, аудіокниг і цифрових медіа. Розкрито культурологічне значення говірки як елемента нематеріальної спадщини та своєрідного маркера локальної ідентичності гуцулів. Наголошено, що аудіоформати забезпечують унікальну можливість збереження автентичного звучання, інтонації та ритміки говірки, тоді як друковані видання формують письмовий корпус локальної лексики. Зазначено, що через ці носії відбувається передача знань про гуцулів, їх світогляд, побут, ритуал, традиції. У цьому сенсі словники та записи виступають як інструменти «активації» культурної ідентичності: вони дозволяють носіям і поза носіями бачити, чути, усвідомлювати свою мовну й культурну відмінність. Доведено, що комплексна фіксація у медіасфері сприяє не лише збереженню мовної традиції, але й активній репрезентації гуцульської культури в національному та глобальному інформаційному просторі.
Авторське право (c) 2025 Василь ОЗОРОВИЧ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СИМФОНІЗМ А. БАКСА КРІЗЬ ПРИЗМУ КЕЛЬТСЬКИХ АЛЮЗІЙ
Визначено унікальність постаті англійського композитора Арнольда Бакса, його непересічну роль у музичному житті Британії початку ХХ століття та в ширшому європейському культурному просторі. Наголошено, що митець сформувався на зламі епох: між пізньовікторіанською традицією й модерністськими пошуками нового звучання, зберігаючи водночас власний національний колорит. Підкреслено значення кельтизму як культурно-естетичної конструкції fin de siècle та його вплив на формування світоглядних орієнтирів композитора. Ірландська тема для Бакса постає символом «іншого простору» як альтернативи індустріальній цивілізації, що стрімко змінювала європейський ландшафт на початку ХХ століття. Через образи кельтської міфології та пейзажі Ірландії Бакс вибудовував власну філософію втечі від механізованого світу, надаючи своїй музиці відтінку медитативної духовності. Досліджено зв’язок композитора з творчістю Вільяма Батлера Єйтса та ідейно-естетичними засадами ірландського відродження. Обґрунтовано, що саме кельтська міфологія, легенди й поетика ірландських пейзажів стали провідними духовними джерелами його симфонізму, формуючи особливу символічну мову та драматургію. Охарактеризовано музичний стиль А. Бакса як синтез раціонально вибудуваної форми з імпресіоністичною колористикою, символістською образністю та внутрішнім драматизмом. Показано, що композитор поєднав класичну європейську традицію з новаторськими гармонічними й оркестровими рішеннями, створюючи неповторне звукове полотно, у якому романтична експресія перетворюється на симфонічну поему. Представлено аналіз симфонічного циклу, який охоплює сім симфоній і демонструє послідовну еволюцію музичного мислення митця. Симфонічна спадщина А. Бакса засвідчує його новаторство: композитор переосмислив архітектоніку жанру, надавши епілог функцією медитативної кульмінації, що трансформує фінал симфонії у простір духовної зосередженості та філософського розмислу. Узагальнено, що творчість А. Бакса становить вагомий внесок у британську та європейську культуру ХХ століття, відкриваючи перспективи подальшого дослідження взаємозв’язків мистецтва, політики та національної ідентичності у поствікторіанській Англії. Його музика постає як унікальне поєднання ірландського міфу, британської національної традиції та загальноєвропейських художніх тенденцій епохи.
Авторське право (c) 2025 Алла СОКОЛОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВПЛИВ ЕПОХИ ВІДРОДЖЕННЯ НА РОЗВИТОК ЄВРОПЕЙСЬКОЇ МУЗИКИ
Дослідження присвячене проблематиці розвитку музичного мистецтва в соціокультурному контексті європейського простору доби Відродження (Ренесансу). Методологія дослідження передбачала комплексний методологічний підхід, що включав історичний, аналітичний, музикознавчий, індуктивний та інші наукові методи. Розглянуто основні гуманістичні прагнення та ключові тенденції в аспектах антропоцентризму, гармонійного розвитку особистості, естетичного світобачення, відродження традиційних основ античної культури, що були характерними для епохи Відродження та стали визначальними у розвитку музичного мистецтва Європи цього періоду. Детерміновано специфіку музично-виховного процесу у європейських навчальних закладах, де систематизувались основні закономірності навчально-виховного процесу. Узагальнено векторність впливу найвизначніших європейських музикантів на становище системи музичного виховання доби Ренесансу. Особлива увага приділена значущій ролі музично-педагогічних концепцій Яна Амоса Коменського, Джозеффо Царліно, Миколи Дилецького та низки інших вчених. Репрезентовано відомості щодо окремих музично-педагогічних трактатів. Акцентовано на інтенсифікації міжкультурної взаємодії в період Відродження, активному обміну досвідом між митцями та педагогами-музикантами під час подорожей країнами Європи. Обґрунтовано значущість впливу соціокультурних, історико-політичних, релігійних та інших чинників на процес розвитку музичної культури в період Ренесансу. Розглянуто специфіку розвитку української музичної культури як складової європейського простору в добу Відродження. Доведено, що ключовим стильовим орієнтиром досліджуваного періоду позиціонувався ренесансно-бароковий тип українського музичного мистецтва.
Авторське право (c) 2025 Олег КОПЕЛЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІСТОРИЧНО ІНФОРМОВАНЕ ВИКОНАВСТВО ЯК ЧИННИК МУЗИЧНОГО СТИЛЕТВОРЕННЯ
У центрі уваги перебуває історично інформоване виконавство (ІІВ) як ключовий чинник формування музичного стилю в процесі інтерпретації музики барокової доби. Досліджується феномен співіснування свободи та несвободи у виконавстві, що проявляється через творчу свободу та естетичні обмеження, зумовлені історичними, культурними та теоретичними рамками. Розглянуто передумови складності інтерпретації барокової музики, зокрема вплив теоцентризму, теорії афектів, особливості орнаментики, нерівномірних темперацій та імпровізації. Аналітичною оптикою дослідження є взаємодія музичних і позамузичних чинників, що формують стиль ІІВ, а також його роль у сучасному соціокультурному дискурсі.
Авторське право (c) 2025 Сергій ГАВРИЛЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТЕОРІЯ МУЗИЛАНГУ ТА ПРИНЦИП ВОКАЛІЗАЦІЇ У КОНТЕКСТІ ПЕРСПЕКТИВИ ДОСЛІДЖЕННЯ ГЕНЕЗИСУ МУЗИКИ
На основі актуалізації феноменології буття людини, природи звука, аналізу теорії музилангу, принципів вокалізації визначено нову перспективу в дослідженні генези музики. Феноменологічний план зумовлює буття на цьому рівні людини, її рефлексій та явищ. Формування музично-звукової комунікації первісної людини треба розглядати у контексті творчості (у своїх рефлексіях вона відкривала відповідні для вираження їхньої суті смислові та музично-звукові конструкції). Феноменологічний план передбачає цілісність і плинність явищ. Ці фактори пояснюють природу звукових рефлексій первісної людини, які не могли мати іншого формату, окрім музичного: вони були плинними звуковими повідомленнями, що простягалися в просторі, розспівувалися. Констатується: музиланг є мовою, яка передувала виникненню музики й розмовної мови людини. Припускається, що музично-звукова комунікація розвивалася за аналогом обертонової шкали звука: спочатку, коли феноменологічний план домінував у тілесній структурі первісної людини, її звукова комунікація послуговувалася інтервалами прими, октави, квінти, кварти, різними глісандо в межах цих інтервалів, звуковими пульсаціями. Згодом вона змогла оперувати більшим числом обертонів, відтак звукоутворення збагатилося новими можливостями. Наголошено, що принцип вокалізації стосується не лише способу й формату музично-звукових комунікацій первісної людини, але і явища вокалізації загалом. Запропоновано розрізняти вокалізації, в яких переважає інформаційний аспект, що відкрило шлях до формування розмовної мови, від вокалізацій, в яких первісна людина намагалася виразити піднесений стан почуттів, що зберігало звʼязок її свідомості з феноменологічним планом та було основою розвитку музичної мови (музики).
Авторське право (c) 2025 Олександр ОПАНАСЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО ПЕРЕКЛАДЕННЯ КЛАВІРНОЇ ТА ОРГАННОЇ ПОЛІФОНІЇ ДЛЯ БАЯНА
Окреслено методологічні засади перекладення барокової клавірної та органної поліфонії для готово-виборного баяна з урахуванням специфіки інструмента та стильових традицій музики XVII–XVIII століть. Показано, що адаптація барокових творів вимагає не буквального перенесення нотного тексту, а аналітичного переосмислення фактури з урахуванням темброво-регістрових, динамічних і артикуляційних параметрів баяна. Проаналізовано барокові теоретичні джерела, уртекстові матеріали та сучасні музикознавчі концепції, які визначають засади поліфонічної організації, жанрової специфіки й риторичної семантики. Узагальнено підходи М. Давидова, Т. Яницького, О. Жаркова та М. Оберюхтіна щодо фактурної трансформації, тембрової адаптації та меж інтерпретаційного втручання. Підкреслено, що баян завдяки регістровій гнучкості, динамічній варіативності та специфічним інструментальним можливостям здатний відтворювати поліфонічні моделі барокових композицій за умови збереження структурної та стилістичної логіки оригіналу. Зроблено висновок, що методологічно вивірена система перекладення є важливою для розвитку сучасного баянного виконавства, формування стильової свідомості та розширення барокового репертуару інструмента
Авторське право (c) 2025 Андрій ЖЕЛІЗКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВІЗУАЛЬНЕ ПРОГРАМУВАННЯ І ХУДОЖНЄ МИСЛЕННЯ У СУЧАСНОМУ МЕДІА-МИСТЕЦТВІ
Досліджується візуальне програмування як особлива форма художнього мислення, що сформувалася на перетині цифрових технологій, концептуального мистецтва та сучасних медіапрактик. Динамічний розвиток таких середовищ як Processing, Max/MSP, TouchDesigner та p 5.js, сприяв появі нових моделей авторства, інтерактивності та генеративності, у межах яких алгоритм функціонує не лише як технічний інструмент, а як невід’ємний компонент художньої інтенції. Теоретичну основу дослідження становлять праці Джона Маеди, А. Майкла Нолла, Фрідера Наке, Крістіани Пол та Домініка Лоупса, що пропонують філософські, естетичні та методологічні підходи до осмислення програмного коду як художнього медіуму. Здійснено детальний аналіз знакових мистецьких проєктів – MicroImage Кейсі Ріса, Tissue LIA, CLOUDS Джеймса Джорджа та Джонатана Мінарда, Just Landed Джера Торпа – які демонструють як код структурує візуальні процеси, забезпечує інтерактивність і формує процедурну варіативність. Отримані результати засвідчують, що візуальне програмування постає як автономний художній метод, заснований на алгоритмічній логіці, системному мисленні та динамічних формах репрезентації. Воно формує концептуально-естетичну рамку, у межах якої цифрова матеріальність, процедурне авторство та генеративні структури стають центральними елементами художньої практики ХХІ століття.
Авторське право (c) 2025 Богдан Тимофієнко http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕКРАНІЗОВАНЕ МАЙБУТНЄ : ШІ У РЕЦЕПТИВНИХ ПРАКТИКАХ СУЧАСНОГО КІНОМИСТЕЦТВА
Аналізується рецепція ШІ в китайському і американському кінематографі останніх років на прикладі фільмів «Мандрівна Земля», «Мандрівна Земля-2» і двох останніх серій «Місія нездійсненна». Відзначено спільні і відмінні риси у ставленні до нових технологій, а також зміни у цьому ставленні, які наявні, незважаючи на незначний інтервал між частинами фільмів. Наголошено на відмінностях між розумінням перспектив взаємодії з ШІ в різних світоглядних моделях.
Авторське право (c) 2025 Галина ОСТРОВЕРХОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КАВЕР-ВЕРСІЯ ЯК ПОСТМОДЕРНИЙ ФЕНОМЕН МУЗИЧНОЇ РЕІНТЕРПРЕТАЦІЇ
Розглядається феномен кавер-версії як постмодерний інструмент музичної реінтерпретації. У контексті практики створення каверу акцентується на основних принципах постмодерної естетики, серед яких інтертекстуальність, поліваріантність, цитатність, іронія та гра із сенсами. Показано, що кавер – це не вторинне наслідування, а самостійний художній акт, який поєднує повторення і трансформацію, створюючи нові культурні коди. Розглянуто соціокультурну функцію каверів, зокрема їхню роль у формуванні ідентичності, діалозі з музичною традицією та культурному брендингу в українській музичній індустрії.
Авторське право (c) 2025 Наталія КАЛІНІЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ПРОЯВИ МЕДИТАТИВНОСТІ В СУЧАСНОМУ МУЗИЧНОМУ МИСТЕЦТВІ ЯК ЕСТЕТИЧНИЙ ФЕНОМЕН
Досліджується феномен медитативності в сучасній музичній культурі як особлива форма художньої організації звуку, спрямовану на внутрішнє споглядання, глибинне слухання та усвідомлену рецепцію. Медитативна музика розглядається як естетичне явище й засіб впливу на тілесно-емоційний стан людини, здатний формувати простір концентрації, гармонізації та трансформації свідомості. Використано міждисциплінарний підхід, що поєднує музикознавчий, теоретико-аналітичний та класифікаційний аналіз. Наукова новизна полягає у комплексному осмисленні медитативності як інтегральної якості музичної композиції та її ролі в українському й світовому музичному процесі.
Авторське право (c) 2025 Христина КАЗИМИРІВ , Тетяна МАСКОВИЧ, Ірина СЕРЕДЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КОМПАРАТИВНИЙ АНАЛІЗ ІНТЕРПРЕТАЦІЇ КОНЦЕРТУ ДЛЯ СКРИПКИ І. СТРАВІНСЬКОГО : ВИКОНАВСЬКІ МОДЕЛІ Д. ОЙСТРАХА ТА А.-С. МУТТЕР
Досліджується інтерпретаційна специфіка Концерту для скрипки з оркестром І. Стравінського (1931 р.) у виконанні представників різних виконавських шкіл – Давида Ойстраха та Анни-Софії Муттер. Виявлено історичні передумови створення твору, його структурно-композиційні особливості та неокласичну стилістику. Компаративний аналіз виконавських версій виявляє фундаментальні відмінності в трактуванні драматургії концерту, артикуляційних підходах, темброво-динамічних рішеннях та загальній естетичній концепції. Встановлено, що інтерпретація Д. Ойстраха характеризується експресивною насиченістю, потужністю звучання та природним розкриттям фольклорних елементів, тоді як виконання А.-С. Муттер відзначається рафінованістю, технічною досконалістю та камерністю. Результати дослідження розкривають еволюцію виконавських підходів до неокласичної спадщини І. Стравінського протягом XX–XXI століть.
Авторське право (c) 2025 Дар’я ШЕВЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СЮЇТНІСТЬ ЯК ПРОЯВ МОДЕРНІСТИЧНОГО МИСЛЕННЯ У ЄВРОПЕЙСЬКІЙ ФОРТЕПІАННІЙ МУЗИЦІ ПЕРШОЇ ПОЛОВИНИ ХХ ст.
Розглянуто сюїтність як принцип композиції і прояв модерністичного мислення у фортепіанній музиці європейських композиторів першої половини ХХ ст. Зазначено зростання інтересу композиторів до жанру сюїти, що пов’язано з візіонеризмом, з характерною для останнього міфологічністю мислення і зверненням до минулих епох, зокрема бароко. Під цим кутом зору аналізуються фортепіанні сюїти К. Дебюссі, М. Равеля, Ф. Пуленка, П. Гіндеміта, А. Шенберга та В. Барвінського. Констатовано, що сюїтність відповідає характеру і духу епохи модернізму, оскільки для візіонеризму є притаманною «фрагментаризація рефлексій». Тому cюїтність з її багатоцентровою драматургією слугує наочним прикладом відображення багатоманітності та єдності світу.
Авторське право (c) 2025 Жунхан ЖІА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
НАЦІОНАЛЬНІ ОСОБЛИВОСТІ ТА СТИЛІСТИЧНІ ДОМІНАНТИ КАМЕРНОЇ ФОРТЕПІАННОЇ МУЗИКИ КИТАЮ
Розглядаються особливості камерної фортепіанної музики китайських композиторів в узагальненні їх національної ментальної специфіки. На прикладах зразків фортепіанних опрацювань народних пісень та найпоказовіших авторських інструментальних творів стверджено домінування принципу програмності як провідної риси інструментальної музики Китаю. Втілення програмної картинності розглянуто на прикладах найрізноманітніших форм камерних фортепіанних творів від мініатюрних п’єсок до багаточастинних циклів. Забезпечення «візуалізації» програмних сюжетів стверджено при аналізі виражальних засобів програмної музики та спеціальних виконавських піаністичних прийомів, використання в камерних фортепіанних творах засад музичної мови романтизму, імпресіонізму та модерністських технік ХХ ст.
Авторське право (c) 2025 Цзен СЯОСЮАНЬ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РЕКЛАМНИЙ МЕНЕДЖЕР У СТРАТЕГІЧНОМУ РОЗВИТКУ СОЦІОКУЛЬТУРНОЇ УСТАНОВИ ТА ПРЕЗЕНТАЦІЇ ПРОЄКТІВ
Розглянуто стратегічну роль рекламного менеджера у розвитку соціокультурних установ та презентації їх проєктів. Визначено, що рекламний менеджмент є важливим інструментом комунікації, що поєднує аналітичні, управлінські та творчі підходи. Показано, що ефективна діяльність рекламного менеджера сприяє підвищенню впізнаваності установи, формуванню позитивного іміджу та залученню цільової аудиторії. Особливу увагу приділено презентації соціокультурних проєктів як ключового етапу просування культурного продукту. Презентація розглядається як комплексний комунікаційний процес, що поєднує маркетингову та естетичну складові, забезпечуючи емоційний контакт із публікою. Рекламний менеджер відіграє провідну роль у стратегічному розвитку культурних інституцій, забезпечуючи їх позиціонування, популяризацію та інтеграцію в сучасний культурний простір.
Авторське право (c) 2025 Оксана ПЕТІНОВА, Анна ДИЛЯН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІНСТИТУЦІЙНІ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНІ ІННОВАЦІЇ У МЕНЕДЖМЕНТІ СОЦІОКУЛЬТУРНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ УКРАЇНИ
Стаття присвячена дослідженню інституційних та організаційних інновацій у менеджменті соціокультурної діяльності України в контексті трансформації управлінських моделей, цифровізації та адаптації до кризових умов. Проаналізовано діяльність державних установ нового типу, зокрема Українського культурного фонду, Державного агентства з питань мистецтв та мистецької освіти, Українського інституту національної пам’яті, що функціонують на засадах проектного менеджменту та конкурсного розподілу ресурсів. Розглянуто організаційні інновації через призму появи креативних індустрій, культурних хабів, творчих кластерів та гібридних структур, що поєднують культурну, освітню, підприємницьку та соціальну функції. Досліджено роль приватного сектору на прикладі холдингу FEST! та значення міжсекторального партнерства у мобілізації ресурсів. Встановлено, що цифрова трансформація через платформи документування музейних колекцій, застосування 3D-сканування та електронних баз даних розширює можливості збереження культурної спадщини. Доведено критичну роль компетентнісного та проблемно-орієнтованого підходів у підготовці менеджерів культури. Визначено перспективи подальшої технологічної модернізації та післявоєнного відновлення культурної інфраструктури для забезпечення сталого розвитку соціокультурної сфери України.
Авторське право (c) 2025 Ірина ТРЕНБАЧ, Сергій ВИТКАЛОВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ШІ-ТРЕНДИ В СУЧАСНІ РЕКЛАМІ : ВІД ТЕХНОЛОГІЇ ДО ІНСТРУМЕНТУ СОЦІОКУЛЬТУРНОГО ВПЛИВУ
Досліджуються ключові тенденції трансформації рекламної сфери під впливом технологій штучного інтелекту (ШІ). Проаналізовано основні напрями використання ШІ у маркетинговій комунікації, зміни в підходах до таргетингу, генерації контенту та аналітики поведінки споживачів. Автор звертає увагу на основні тренди у сучасній ШІ-рекламі, а також на виклики, які, зокрема, потребують відповідних реакцій з боку менеджерів соціокультурної сфери.
Авторське право (c) 2025 Вадим ОСАУЛА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІНСТРУМЕНТИ ЦИФРОВОЇ РЕПУТАЦІЇ У СФЕРІ СОЦІОКУЛЬТУРНОГО МЕНЕДЖМЕНТУ
Обґрунтовано ефективність використання цифрових інструментів у побудові та підтримці репутації соціокультурних проєктів та інституцій як ключового елементу соціокультурного менеджменту – на відміну від традиційного розуміння репутації як вторинного чи побічного ефекту діяльності. Зроблено висновок, що у цифрову епоху репутація соціокультурних інституцій стала динамічним ресурсом, який активно вибудовується насамперед через соціальні медіа, аналітику й цифрову комунікацію. Системне управління нею – це не лише опція, а й критично важлива умова ефективного функціонування соціокультурної сфери ХХІ століття.
Авторське право (c) 2025 Людмила ДОСКІЧ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТРАНСФОРМАЦІЯ ІНФОРМАЦІЙНО-ДОКУМЕНТАЦІЙНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ГУРТКОВОЇ РОБОТИ В ЦЕНТРАХ КУЛЬТУРНИХ ПОСЛУГ
Досліджено теоретичні підходи до осмислення гурткової роботи в її міждисциплінарному дискурсі, виявлено і проаналізовано практичні засади інформаційно-документаційного забезпечення гурткової роботи в центрах культурних послуг, проаналізовано основні групи документів, які визначають організаційні особливості гурткової роботи, її якісні та кількісні інформаційні характеристики та відмінності. Здійснено аналіз типової моделі інформаційно-документаційного забезпечення гурткової роботи в системі функціонування центрів культурних послуг. З’ясована подальша теоретико-практична перспективність осмислення різних видів інформаційного наповнення супроводжувальних документів, необхідні для організації та оцінки результатів гурткової роботи
Авторське право (c) 2025 Юрій ЩЕРБАК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРНИЙ МЕНЕДЖМЕНТ У ТЕАТРІ : МІЖ ТВОРЧІСТЮ ТА СТРАТЕГІЄЮ
Автори досліджують проблему хибного протиставлення культурного менеджменту та творчості в українському театральному середовищі, аналізують причини стереотипного сприйняття управлінських практик, сформованих під впливом пострадянської системи централізованого контролю та виявляє редукцію поняття культурного менеджменту до грантової діяльності. На основі міжнародного досвіду (Royal Shakespeare Company, Berliner Ensemble, Public Theater) представлено успішні моделі інтеграції художнього бачення та професійного управління. Обґрунтовується, що стратегічне планування звільняє творчість, забезпечуючи ресурси для експериментів та інституційну сталість. Особливу увагу приділено трансформації театрального менеджменту в умовах повномасштабної війни, коли антикризове управління стає інструментом виживання та опору. Проаналізовано специфіку роботи театрів на прифронтових територіях, що запроваджують нові інструменти менеджменту: мобільні формати вистав, освітні та терапевтичні програми, диверсифікація джерел фінансування. Доведено, що професійний культурний менеджмент посилює театру, його місійну роль у суспільстві, дозволяє йому відповідати на гострі соціальні виклики. Запропоновано можливі шляхи до розвитку необхідних практик упровадження стратегічного управління в театральних інституціях України, включно з освітніми програмами для керівників, залучення професійних менеджерів та адаптацію міжнародних управлінських інструментів до специфіки культурного сектору.
Авторське право (c) 2025 Аліна БОГДАНОВИЧ, Олександр АННІЧЕВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СТРАТЕГІЧНИЙ ДИСОНАНС КУЛЬТУРНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ: МІЖ БЕЗПЕКОВИМ ЕСЕНЦІАЛІЗМОМ ТА ЄВРОПЕЙСЬКИМ КОНСТРУКТИВІЗМОМ
Здійснено критичний аналіз сучасної культурної політики України крізь призму двох ключових документів: Стратегії розвитку культури в Україні на період до 2030 року» та «Стратегії утвердження української національної та громадянської ідентичності на період до 2030 року». Виявлено стратегічний дисонанс між двома векторами державного планування: безпековим есенціалізмом, що трактує культуру як сталий ресурс спротиву, та політичним конструктивізмом, спрямованим на соціальне проєктування та виховання громадянської лояльності. Обґрунтовано доцільність застосування постколоніальної оптики як методологічного інструменту для подолання цієї дихотомії, що дозволить інтерпретувати національний спротив як процес відновлення суб’єктності та реальної деколонізації.
Авторське право (c) 2025 Олександр КРАВЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ПРІОРИТЕТИ КУЛЬТУРНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВІЙНИ : МЕДІА-ІНФОРМАЦІЙНИЙ АСПЕКТ
Актуалізується медіа-інформаційний аспект культурної політики України в умовах викликів війни. Особливу увагу акцентовано на трансформаціях медіапростору, культурній дипломатії, проблемах збереження культурної спадщини. Обґрунтовано, що в умовах війни медіа-інформаційний чинник стає одним із пріоритетних у процесі розробки й реалізації культурної політики України на міжнародному, загальнодержавному та регіональному рівнях. Він має стратегічне значення для системи державної безпеки, протистояння ворожій пропаганді, для зміцнення української ідентичності, стійкості та згуртованості громадян. Виявлено проблеми в державній політиці у сфері культури, проаналізовано шляхи врегулювання та висвітлено позитивні культурні практики на прикладах масштабних і локальних мистецьких проєктів, що відіграють важливу роль у протистоянні на культурно-інформаційному фронті та сприяють формуванню позитивного іміджу України у світовому медіапросторі
Авторське право (c) 2025 Вікторія ГОЛОВЕЙ, Світлана ГАВРИЛЮК, Ольга МОСКВИЧ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
МІЖДИСЦИПЛІНАРНІ ДОСЛІДЖЕННЯ ГЕНОЦИДІВ ТА МАСОВИХ ЗЛОЧИНІВ ПРОТИ ЛЮДЯНОСТІ : КУЛЬТУРОЛОГІЧНІ ПЕРСПЕКТИВИ В КОНТЕКСТІ РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ
З’ясовуються дослідницькі перспективи культурології в осмисленні причин, механізмів, наслідків та превенції геноцидальних практик, зокрема спричинених російсько-українською війною, в контексті міждисциплінарних досліджень геноцидів та масових злочинів проти людяності. Звернення до сучасних студій геноцидів та масових злочинів дозволило окреслити їх предметне поле та основні дослідницькі питання. Осмислення трагедії Голодомору та подій російсько-української війни спричиняє низку культурологічних дослідницьких завдань: формування українського наративу; дослідження культурних аспектів геноцидальних практик, які застосовуються проти українського народу; аналіз наслідків політичного терору як практики покарання; виявлення особливостей віктимізації жертв геноцидів та злочинців; дослідження культурної травми, культури пам’яті та культури забуття; обгрунтування концептуальних засад осмислення феноменів «культурного геноциду», «культурних злочинів», «культурного переслідування», «культурної шкоди» тощо.
Авторське право (c) 2025 Ірина МАСЛІКОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРНА АДАПТАЦІЯ БІЖЕНЦІВ У ЦИФРОВОМУ СЕРЕДОВИЩІ : ВИКЛИКИ ТА РЕСУРСИ
Розглянуто роль цифрового середовища в культурній адаптації біженців і основні виклики та ресурси, що впливають на їх інтеграцію в приймаючі суспільства. Проаналізовано онлайн-курси мови й культури, освітні та культурні платформи, соціальні мережі, групи підтримки, сервіси кар’єрного консультування й мобільні додатки. Визначено ключові проблеми: обмежений доступ до технологій, мовні бар’єри, інформаційне перевантаження та культурна нерелевантність контенту. Водночас цифрові інструменти сприяють розвитку мовних і професійних навичок, соціальних зв’язків та збереженню культурної ідентичності. Підкреслено, що ефективна адаптація потребує поєднання цифрових ресурсів із живою взаємодією та підтримкою освітніх, громадських і державних інституцій, а також міжсекторальної співпраці й культурно чутливих рішень.
Авторське право (c) 2025 Наталія ДОБРОЄР http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КУЛЬТУРНІ ПРАКТИКИ ЯК ЗАСІБ ПОЗИЦІОНУВАННЯ УКРАЇНИ В УМОВАХ ВІЙНИ
Розглянуто культурні практики як інструмент міжнародного позиціонування України в умовах російсько-української війни. Зазначено, що культура у кризові часи перестає бути лише сферою символічного виробництва і набуває стратегічного значення – як механізм комунікації, солідаризації та репрезентації країни на глобальному рівні. Проаналізовано приклади культурної дипломатії, ініціатив, мистецьких проєктів тощо, спрямованих на збереження культурної пам’яті та формування позитивного іміджу держави. Підкреслено роль митців, музейних і освітніх інституцій у побудові культурного фронту України.
Авторське право (c) 2025 Валерій СІВЕРС http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РЕСТИТУЦІЯ КУЛЬТУРНОЇ СПАДЩИНИ УКРАЇНИ: ВИКЛИКИ, НЕОБХІДНІСТЬ І МОЖЛИВОСТІ
Досліджено проблему реституції культурної спадщини України в історичному та сучасному контексті. Проаналізовано повернення музейних колекцій після Другої світової війни та масштаби втрат під час російської агресії 2014–2025 рр., включно з руйнуванням музеїв, бібліотек, архівів та унікальних творів мистецтва, зокрема робіт видатних українських митців. Розглянуто міжнародні правові механізми, цифрові бази даних і співпрацю з UNESCO, ICOM та INTERPOL, що сприяють відновленню колекцій. Показано значення освітніх та наукових ініціатив, адвокаційних кампаній та національної програми «Реституція під час війни» для захисту культурної ідентичності та збереження національної пам’яті України. Автор обґрунтовує необхідність розпочинати процес реституції вже під час війни, а не відкладати його на післявоєнний період. Наводить приклади заходів, які можуть прискорити процес і зробити його більш інтенсивним. Стаття демонструє, що підготовка дій, спрямованих на реституцію під час війни, є критично важливою для збереження національної ідентичності, культурного суверенітету та історичної пам’яті України.
Авторське право (c) 2025 Юлія ПОЛТАВСЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІНФОРМАЦІЙНО-ПРАВОВА КУЛЬТУРА ЯК ІНТЕГРАТИВНА КОМПЕТЕНЦІЯ СУЧАСНОГО УЧАСНИКА ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ
Мета статті – дослідити сутність та обґрунтувати концептуальні засади формування інформаційно-правової культури як інтегративної компетенції учасників освітнього процесу в умовах глобальної цифровізації. У статті проаналізовано виклики, які цифрова трансформація суспільних відносин ставить перед системою вищої освіти, та виявлено точки синергії між правовою та інформаційною культурами в новому технологічному середовищі. Методологія дослідження спирається на принципи міждисциплінарності, поєднуючи інструментарій філософії права, теорії інформації, педагогіки та культурології. Системний підхід дав змогу розглянути інформаційно-правову культуру як складну, багаторівневу структуру. Формально-юридичний і компаративний методи були застосовані для аналізу правового виміру інформаційної культури та світових ментальних систем права. Наукова новизна роботи полягає у представленні авторського визначення поняття «інформаційно-правова культура учасників освітнього процесу». Зазначений феномен трактується не як арифметична сума компетенцій, а цілісна світоглядна система, що синтезує правосвідомість, інформаційну грамотність і навички цифрової безпеки. Обґрунтовано, що саме ця синергетична культура є необхідною умовою для правомірної та безпечної поведінки суб’єктів освіти у цифровому просторі, що насичений інформаційними загрозами та потребує нового розуміння академічної доброчесності, авторського права та захисту персональних даних. Висновки. Стрімка цифровізація освітнього процесу, прискорена поширенням дистанційних форм навчання, випереджає розвиток відповідних культурних і правових механізмів регуляції. Формування виключно правової чи інформаційної культури окремо є недостатнім для адекватної відповіді на сучасні виклики. Лише їх синтез в інформаційно-правовій культурі здатен забезпечити належний рівень захисту від інформаційних загроз, повагу до інтелектуальної власності та дотримання конфіденційності в цифровому освітньому середовищі. Наголошено, що розвиток цієї інтегративної компетенції має стати пріоритетом для закладів вищої освіти як запорука підготовки фахівців, здатних ефективно діяти в інформаційному суспільстві.
Авторське право (c) 2025 Юрій ГОРБАНЬ, Оксана ОЛІЙНИК; Василь СЕМИКРАС http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВІЗУАЛЬНИЙ ПРОСТІР ВІЙНИ: РАДЯНСЬКА ЕСТЕТИКА В КОМП’ЮТЕРНІЙ ГРІ ATOMIC HEART: НОСТАЛЬГІЯ ЧИ ПРОПАГАНДА?
Представлене дослідження аналізує використання радянської естетики у відеогрі Atomic Heart (2023 р.) як одного з важливих інструментів у конструюванні культурної пам’яті та потенційного засобу ідеологічного впливу. Дослідницька методологія базується на працях вітчизняних та зарубіжних учених, які досліджують пропаганду та її особливості у епоху постмодерну та постправди. Семантичний простір відеогри формується шляхом конструювання та поєднання сталінської архітектури, агітаційної символіки та ретрофутуризму. Розробники створили гру на основі селективної репрезентація радянського минулого без відображення жодних негативних проявів тоталітарного режиму, що у результаті дозволило створити привабливу фантазію, яка апелює до ностальгії у поколінь, яке не має безпосереднього досвіду життя в СРСР та імперського ресентименту, функціонуючи як одна з форм «м’якої сили», яку Росія застосовує у сучасній російсько-українській війні.
Авторське право (c) 2025 Артем БОГУЦЬКИЙ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ДИСКУРС НАЦІОНАЛЬНОГО КУЛЬТУРНОГО ПРОСТОРУ В АКАДЕМІЧНОМУ ЛАНДШАФТІ
Аналізується внесок провідних українських учених, які значно розвинули теорію національного культурного простору, зосереджуючись на їхніх ключових працях, концептуальних інноваціях та інтелектуальній спадщині, яку вони представляють. Саме вони створюють дискурс інтелектуальних і культурних еліт заради пошуку шляхів конструювання та побудови української ідентичності, формування національної суспільної свідомості і державної політики, спрямованої на розвиток процесів українського державотворення, підкреслюючи актуальність наукових досліджень у процесі націєбудівництва. Методологія роботи. Формування сучасної, цілісної української національної ідентичності та культури історично стикалося зі значними соціополітичними перешкодами, суворими обмеженнями та трагічними розривами, особливо порівняно з траєкторіями більшості західноєвропейських країн. Наукова новизна. Дискурс національного культурного простору розглядає формування суспільства як динамічну полісферичну цілісність через комунікацію, яка охоплює публічні сфери з виразною українською ідентичністю на усіх рівнях глобальної, глокальної та локальної комунікації. Висновки. Теорія національного культурного простору постає не лише академічним дослідженням у галузі культурології, а життєво важливою аналітичною основою для розуміння та усунення фундаментальних загроз суверенітету та внутрішній згуртованості України. Вона не є статичною, а динамічно реагує на нові геополітичні, технологічні та соціокультурні та історичні реалії. Відповідно до такого фокусу обґрунтовуються концептуальні моделі культурного простору, які враховують глобальні тенденції культуротворення.
Авторське право (c) 2025 Ігор ХЛІБОСОЛОВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
АНАЛІТИКО-СИНТЕТИЧНА ОБРОБКА ІНФОРМАЦІЇ В АСПЕКТІ КУЛЬТУРОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Стаття присвячена теоретичному обґрунтуванню та розробці культурологічного підходу до аналітико-синтетичної обробки інформації (АСОІ) в умовах цифрової трансформації та глобалізації. Показано, що традиційні системи класифікації та індексування (УДК, ББК, LCSH), створені на засадах формально-логічного універсалізму XIX–XX ст., виявляють системну західноцентричну упередженість і не здатні адекватно відображати культурно-специфічний зміст документів, пов’язаних із національними культурами, фольклором, релігійними практиками, локальними історичними наративами та об’єктами нематеріальної культурної спадщини. У цифрову епоху ця проблема загострюється через масове залучення гетерогенних мультимедійних ресурсів, застосування алгоритмів машинного навчання, навчених переважно на англомовних датасетах, та явищі «цифрового колоніалізму», що посилює маргіналізацію неєвропейських культур. Обґрунтовано доцільність трансформації АСОІ з технічного процесу в герменевтичну практику культурної інтерпретації. Запропоновано культурологічно орієнтований підхід, який передбачає на аналітичному етапі виявлення семантичних, аксіологічних, семіотичних та онтологічних шарів культурного тексту, на синтетичному – створення культурно чутливих індексів, анотацій, рефератів, онтологій і метаданих, на пошуковому – розробку інтерфейсів із можливістю вибору культурного контексту. Визначено семантичні технології (онтології, семантичні мережі, RDF/OWL), що дозволяють перейти від жорсткої ієрархічної класифікації до багатовимірної мережевої моделі знань із фіксацією ієрархічних, асоціативних і причинно-наслідкових зв’язків. Розроблено трирівневу концептуальну модель АСОІ: 1) герменевтичний аналіз культурного тексту; 2) культурно орієнтований синтез (індекси, анотації, онтології); 3) контекстно-залежний пошук з урахуванням культурної перспективи користувача. Запропонована модель створює теоретичне підґрунтя для практичного впровадження культурологічних засад у діяльність бібліотек, музеїв, архівів та цифрових платформ України та інших полікультурних країн, забезпечуючи збереження, осмислену актуалізацію й міжкультурну трансляцію спадщини в глобалізованому інформаційному просторі. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробкою спеціалізованих онтологій національних культур, створенням стандартів культурологічно орієнтованих метаданих для цифрових колекцій об’єктів матеріальної та нематеріальної спадщини, впровадженні й апробації запропонованої трирівневої моделі в реальних бібліотечно-інформаційних системах України та інших країн із полікультурним складом, а також у проведенні порівняльних крос-культурних досліджень особливостей застосування культурологічних принципів АСОІ в різних цивілізаційних контекстах (наприклад, Україна, Польща, Канада, Індія).
Авторське право (c) 2025 Алла МОРГУН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Актуальність теми дослідження зумовлена проблемами, спричиненими динамічною діджиталізацією методів організації проєктів соціокультурної діяльності. Зокрема, з появою широкодоступних інструментів штучного інтелекту більшість практик змінили методологію своєї оргіназації. Мета статті полягає у визначенні та описі потенційних сфер проєктної діяльності, в яких штучний інтелект може застосовуватися для підтримки або заміщення ролей. Методологічна основа дослідження. Визначення ролі ШІ базується на теоретичних основах концепції управлінського підходу Міхала Шостака (концепція «Мистецтво управління – управління мистецтвом»), що дозволяє не лише визначити конкретні універсальні сфери впровадження ШІ, а й диференціювати поняття суб’єктності у відповідних зразках проєктної діяльності. Результати дослідження засвідчують дві можливі ролі штучного інтелекту в проєктній діяльності: «допомоги» (в якості допоміжного інструменту) та «заміщення» (самогенерації). Наукова новизна результатів дослідження полягає у розкритті соціокультурної важливості впровадження ШІ в процеси управління проєктами. Стаття висвітлює досвід авторів у генерації креативного контенту для реалізації проєктної діяльності в рамках освітнього процесу, а також унаочнює результати аналітичного огляду сучасних практик заміщення ролі «творця» шляхом впровадження машинного самонавчання.
Авторське право (c) 2025 Наталія МОГИЛЕВСЬКА, Олександр ДАРОВАНЕЦЬ, Андрій КИРИЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ДІМ ЯК СКЛАДОВА КУЛЬТУРНОЇ ПАМ’ЯТІ В СУЧАСНІЙ ХОРЕОГРАФІЇ ПІД ЧАС ВІЙНИ ЗА НЕЗАЛЕЖНІСТЬ УКРАЇНИ
Здійснено культурологічну рецепцію сучасної хореографії як стратегії формування культурної пам’яті на прикладі теми дому в балетних виставах «Мойсей» (OSDC Dance Theater) і «Д.І.М.» (Insha Dance Company). Визначено, що специфікою трансляції культурної пам’яті в сучасній хореографії є репрезентація індивідуального досвіду, суспільних цінностей і мистецьких тенденцій в ритмопластичній образності. Встановлено, що в сучасних мистецьких практиках присутня традиційна архетипіка дому, яка зумовлює світогляд і матеріальну культуру. Російсько-українська війна додала до семантики дому тотожність із тілом і вірою в майбутнє. Виокремлення сутнісних рис дому як категорії культури показало його емблематичність, поєднану з культурною пам’яттю української нації через досвід травми. Дім репрезентовано засобами танцювальної виразності як ідея, тілесні практики і рух, які сукупно виконують культуротворчу функцію.
Авторське право (c) 2025 Вадим МЕЛІХОВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РОЛЬ МУЗЕЇВ ТА КУЛЬТУРНИХ ІНСТИТУЦІЙ У ЗБЕРЕЖЕННІ ТА ПОПУЛЯРИЗАЦІЇ КУЛЬТУРНОЇ СПАДЩИНИ В ЦИФРОВУ ЕПОХУ
Стаття досліджує сучасні практики збереження культурної спадщини музеями і закладами культури в контексті цифрової трансформації. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні ролі музейних установ і культурних інституцій як провідних осередків збереження, репрезентації та суспільної актуалізації матеріальної й нематеріальної спадщини з урахуванням впливу технологічних інновацій і соціокультурних трансформацій. Методологічну основу дослідження становить міждисциплінарний підхід, що інтегрує культурологічний, музеєзнавчий і комунікаційний аналіз із застосуванням методів компаративістики, системного та контент-аналізу. Отримані наукові результати засвідчують, що сучасна парадигма збереження культурної спадщини трансформується від моделі статичного зберігання артефактів до концепції процесуального збереження смислів, у межах якої музеї реалізують функцію медіаторів між історичною пам'яттю та сучасністю. Аргументовано, що цифрові технології (віртуальна та доповнена реальність, тривимірне моделювання, віртуальні репозитарії) суттєво розширюють доступність спадщини та формують якісно нову модель музейного досвіду. Виявлено ризики деконтекстуалізації та комодифікації культурних практик, що актуалізують необхідність етичного кураторства та активної участі спільнот. Доведено, що ефективне збереження спадщини вимагає створення партнерських екосистем між культурними інституціями, науковими центрами та ІТ-платформами. Практична значущість дослідження визначається ідентифікацією інноваційних моделей інтеграції цифрових технологій у музейну практику, які можуть бути імплементовані для створення віртуальних експозицій, мистецьких проєктів і систем моніторингу культурної активності. Результати мають прикладний потенціал для формування національних стратегій цифровізації культурної спадщини. Перспективи подальших наукових розвідок пов'язані з розробкою механізмів етичного управління культурними даними та дослідженням можливостей застосування штучного інтелекту й технології блокчейн у процесах документування, репатріації та захисту культурної спадщини.
Авторське право (c) 2025 Лариса КАПІТАН, Яна ТОВТИН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
АДАПТАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ МУЗЕЙНИХ ІНСТИТУЦІЙ ДО КРИЗОВИХ УМОВ ВОЄННОГО ЧАСУ
Стаття присвячена дослідженню механізмів адаптації музейних інституцій до функціонування в умовах збройних конфліктів на основі компаративного аналізу досвіду Сирії, Іраку, Лівії та України. Розглянуто комплексні підходи до збереження культурної спадщини, що включають фізичну евакуацію колекцій, цифровізацію фондів, правове регулювання та залучення громадськості. Проаналізовано ефективність застосування технологій 3D- сканування, створення електронних архівів та організації міжнародної співпраці для забезпечення безперервності музейної діяльності в кризових умовах. Встановлено, що успішність адаптаційних стратегій визначається синергією технологічних інновацій, організаційної гнучкості та громадської мобілізації. Виявлено, що італійська модель інтеграції правоохоронної діяльності з музейною експертизою через діяльність спеціалізованих підрозділів демонструє високу ефективність у протидії незаконному обігу культурних цінностей. Доведено критичну роль превентивних заходів, систематичного документування та створення децентралізованих сховищ для мінімізації втрат культурної спадщини. Результати дослідження засвідчують, що український досвід поєднання централізованої координації з локальними ініціативами забезпечив евакуацію понад 546.000 музейних предметів та формує нову модель кризового менеджменту в музейній сфері.
Авторське право (c) 2025 Андрій САВЧАНЧИК, Володимир ВИТКАЛОВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІСТОРИКО-КРАЄЗНАВЧІ ДОСЛІДЖЕННЯ СВЯЩЕНИКА АПОЛЛОНІЯ СЕНДУЛЬСЬКОГО
Простежено життєвий і творчий шлях визначного волинського краєзнавця, священика Аполлонія Сендульського. Зроблено комплексний аналіз його статей, відображення в них важливих подій в історії Волині від середньовіччя до ХІХ ст. Визначено базу його досліджень, що складалась як з наукових доробок сучасних йому вітчизняних і закордонних авторів, так і з опублікованих писемних пам’яток XV – XVII ст., взятих із давньоруських літописів, праць західно-європейських хроністів, архівів, які на той час ще зберігалися в церквах і монастирях Волинської губернії.
Авторське право (c) 2025 Віталій БОНДАРЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕТНІЧНІ МУЗЕЇ ЯК ЦЕНТР ДУХОВНОЇ СПАДЩИНИ БОЛГАР (УКРАЇНО-БОЛГАРСЬКИЙ ДІАЛОГ)
Розглянуто культуру та традиції в межах україно-болгарського діалогу. Війна прискорила вихід України на європейський культурний простір і разом із цим визначила певні виклики та вимоги. Подано характеристику етнічних музеїв українців та болгар. Визначено, що музеї сьогодні виконують чимало функцій і виступають як посередник між минулим-сучасним-майбутнім. Проаналізовано наукові джерела щодо обгрунтування тези: «музей – це місце історичної, колективної пам’яті». Акцентовано увагу на діяльності деяких музеїв на території Болгарії та України. Наголошено на тому, що сучасні музеї не тільки центри збереження культурної спадщини народу, а є елементом комунікації між відвідувачем та артефактами (експонатами) музеїв. Виявлено різницю між етнічними музеями Європи та України.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ОВЧАРЕНКО, Анастасія СЕНЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНІ МУЗИЧНІ ІНСТРУМЕНТИ СХОДУ В ДОБУ СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ
Стаття присвячена питанням виникнення експериментальних музичних інструментів Сходу в добу середньовіччя, які виготовлялись винятково для практичних експериментів із метою підтвердження положень музичної теорії. Проаналізовано описи інструментів у трактатах Х–ХІ століть, а також конструктивні особливості інструментів, зображених у пізніших трактатах ХІІІ–ХІV ст. Розглянуто дискусійні питання авторства окремих інструментів, які відомі лише за описами середньовічних трактатів.
Авторське право (c) 2025 Ірина ЗІНКІВ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КОНТРАБАСИ ГАСПАРА БЕРТОЛОТТІ «ДА САЛО»:НОВИЙ ПОГЛЯД НА ПОХОДЖЕННЯ ІНСТРУМЕНТА
Стаття присвячена дослідженню історичного шляху та розвитку контрабасу як представника родини скрипки у класі струнно-смичкових інструментів. Метою є з’ясування витоків контрабасу та аналіз конструкції взірців інструментів ХVІ століття, що були створені до його остаточної стандартизації, яка відбулась у ХІХ столітті. Упродовж тривалого часу в інструментознавчих колах, що досліджували історію становлення та еволюції контрабасу, точилися суперечки щодо його походження. Думки науковців розділилися: одні вважали його продовженням родини віол – похідним відгалуженням барокового інструмента «violone», в той час як інші розглядали контрабас як представника родини скрипок. Розглядаючи новітні дані про контрабаси Гаспара «да Сало», фотоматеріали, а також спираючись на результати експертиз, здійснених на інструментах, автор статті спростовує гіпотезу про спорідненість контрабасу з родиною «віол».
Авторське право (c) 2025 Даніїл ГРУШИН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІСТОРИКО-КУЛЬТУРНІ АСПЕКТИ РОЗВИТКУ ЦИМБАЛІВ НА БОЙКІВЩИНІ
Розглянуто історичні передумови, культурні взаємовпливи та сучасний стан цимбального мистецтва на Бойківщині. Здійснено спробу визначити особливості морфології та конструкції бойківських цимбалів, специфіку ладової системи, виконавські традиції, а також соціокультурну роль інструмента в житті етнографічної групи. Особлива увага приділена впливу географічних, історичних та етнографічних чинників на формування бойківського інструментального стилю. Методологічну основу становить комплексний міждисциплінарний підхід, що поєднує історико-культурний, органологічний та культурологічний аналізи, а також польові етнографічні методи. Проаналізовано основні вектори еволюції цимбальної традиції в контексті історико-культурних процесів Бойківщини, що охоплюють зміни в конструкції інструмента, особливостях виконавських практик та трансформаціях його соціальних функцій.
Авторське право (c) 2025 Андрій СТОВПʼЮК, Ольга ФАБРИКА-ПРОЦЬКА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТРАДИЦІЯ МУЗИКУВАННЯ ВЕСІЛЬНИХ КАПЕЛ ЗАХІДНОГО ПОДІЛЛЯ У 1940 – 1960-Х РОКАХ
Висвітлено способи гри на музичних інструментах весільними музикантами Західного Поділля у період 1940-1960-х років. Проаналізовано традиційні склади весільних капел, що діяли у той час у досліджуваному етнографічному районі, звертаючи увагу на гру дерев’яно-духових та ударних інструментів. Звернено увагу на впливи західноєвропейського академічного інструментарію на питомі українські склади та виявлення в них під час гри гармонічним способом мислення виконавців.
Авторське право (c) 2025 Степан БУРАНИЧ , Богдан ВОДЯНИЙ , Ірина БЕРМЕС http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
УКРАЇНСЬКЕ ЕСТРАДНО-ДЖАЗОВЕ ВИКОНАВСТВО ПОЧАТКУ ХХІ СТОЛІТТЯ В ПЕРСОНАЛІСТИЧНОМУ ВИМІРІ
Проаналізовано основні тенденції розвитку естрадно-джазового напряму в українському акордеонному виконавстві початку ХХІ століття крізь призму персоналістичного підходу. Розкрито еволюцію акордеонного мистецтва від початку становлення до професійної концертної практики. Визначено ключові риси сучасного етапу розвитку, а саме зростання ролі особистості виконавця та синтез академічної школи з естрадно-джазовими традиціями. Окреслено діяльність провідних українських виконавців, які репрезентують нову генерацію музикантів. Показано внесок сучасних постатей у формування модерного художнього мислення та збагачення репертуарного забезпечення акордеонного мистецтва. Зроблено висновок про вагомий потенціал українського естрадно-джазового акордеонного виконавства як складової сучасних мистецьких процесів та чинника національної культурної ідентичності.
Авторське право (c) 2025 Павло ГІЛЬЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТЕНДЕНЦІЇ МИСТЕЦЬКОЇ СТРАТЕГІЇ САКСОФОНІСТІВ ЦЕНТРАЛЬНОЇ ПЕКІНСЬКОЇ КОНСЕРВАТОРІЇ
Проведена розвідка здійснена для заповнення певних прогалин в українському та китайському музикознавстві щодо ствердження пекінської школи як першого та одного з найпотужніших осередків у китайському саксофонному мистецтві і світовому музичному просторі. Методологія дослідження спирається на поєднання міждисциплінарного підходу і поєднання комплексу методів, до якого входять культурологічний, хронологічно-фактологічний, джерелознавчий, музикознавчий, біографічний та наративний. Наукова новизна дослідження полягає у зібранні маловідомих фактів з творчих біографій провідних саксофоністів Центральної Пекінської консерваторії Лі Маньлуна, Ян Туна, Ван Є і Гай Цюня, без мистецьких надбань яких неможливо осмислити тенденції розвитку сучасного саксофонного мистецтва Китаю.
Авторське право (c) 2025 Ши СІНЬ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СУТНІСТЬ ТА СПЕЦИФІКА ВІЙСЬКОВОЇ МУЗИКИ ЯК ФАКТОРА ДУХОВНОГО СВІТУ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ СУЧАСНОЇ УКРАЇНСЬКОЇ АРМІЇ
Розглянуто сутність та специфіку військової музики як важливого чинника формування духовного світу військовослужбовців сучасної української армії. Проаналізовано функціональне призначення військової музики в умовах збройного конфлікту, її вплив на морально-психологічний стан, світоглядні орієнтири та патріотичну самосвідомість особового складу. Метою дослідження є обґрунтування ролі військової музики як культурно-виховного інструменту у процесі формування ціннісної структури військовослужбовця. Методологічну основу становлять загальнонаукові методи: історико-культурний, аналітичний, соціокультурний, метод спостереження. Зроблено висновок, що військова музика виконує комунікативну, виховну, ритуальну, естетичну та рекреаційну функції, посилює емоційну стійкість та сприяє формуванню почуття єдності і відданості Батьківщині.
Авторське право (c) 2025 Любава СИДОРЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ ТА КОМУНІКАЦІЙНИЙ ВИМІРИ ТВОРЧОЇ ДІЯЛЬНОСТІ МИХАЙЛА МІНСЬКОГО
Розглянуто творчу діяльність концертно-камерного і оперного співака української діаспори Михайла Григоровича Мінського (1918–1988 рр.), яка мала широкий резонанс в українському середовищі після Другої світової війни. Вона фрагментарно висвітлена в еміграційній періодиці і сучасних дослідженням науковців України. Мета дослідження – здійснити ідентифікаційний та комунікаційний виміри творчої діяльності Михайла Мінського в умовах еміграції. Проведений контент-аналіз діаспорної періодики та звукозаписів засвідчує помітний внесок співака у розвиток української музичної культури, формування власної української ідентифікації. Зроблено висновок про те, що завдяки комунікації (засобами концертних виступів, звукозаписів) М. Мінський впливав на формування національної ідентичності української спільноти у світі, знайомив народи світу з українською музикою.
Авторське право (c) 2025 Ганна КАРАСЬ , Назар ГОЛЕЙ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
БОГОРОДИЧНІ ПІСНІ ЗАХІДНОУКРАЇНСЬКИХ ОТЦІВ-КОМПОЗИТОРІВ МЕЛЕТІЯ ЛОНЧИНИ, ІВАНА ДУЦЬКА, ЙОСИФА КИШАКЕВИЧА : МУЗИЧНО-АНАЛІТИЧНИЙ АСПЕКТ
Проаналізовано богородичні паралітургійні пісні західноукраїнських отців-композиторів Мелетія Лончини, Івана Дуцька, Йосифа Кишакевича з урахуванням їхнього звʼязку з відповідними християнськими святами. Зроблено музично-типологічний аналіз пісень «Нині Пресвята Марія», «Маріє Пренепорочна» (Мелетія Лончини), «В Назареті зацвила лелія» (Івана Дуцька), «Цілого світа сильний покрове» (Йосифа Кишакевича) на рівні їхнього змістового наповнення, строфічних побудов та мелодики. Виявлено впливи традиційних західноукраїнських народних пісень та середньовічного барокового віршування на творення західноукраїнськими отцями-композиторами пісень, приурочених Богородичним святам.
Авторське право (c) 2025 Галина ЯЦЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІННОВАЦІЙНІ МЕТОДИ ФОРМОТВОРЕННЯ ХУДОЖНЬОГО СКЛА З ВИКОРИСТАННЯМ 3D-ДРУКУ (на прикладі ОП «Художнє скло» ЛНАМ)
Досліджено сучасні інноваційні методи формотворення художнього скла із застосуванням технологій 3D-друку. Простежено трансформацію традиційних технік скловиробництва у взаємодії з адитивними підходами, що дозволяють розширити можливості художньої мови скла. Проаналізовано технологічні процеси застосування 3D-принтерів для виготовлення мистецьких скляних об’єктів: друк розплавленим склом, друк скляними порошками та застосування полімерно-шаблонних технологій для подальшого використання в техніці проливання. Наведено приклади художніх практик, у яких цифрові методи стали інструментом нової естетики й морфогенезу. Визначено перспективи впровадження адитивних технологій у сферу художнього скла, їхній вплив на формотворення, авторську свободу та взаємодію з матеріалом.
Авторське право (c) 2025 Роксолана ПАТИК , Михайло БОКОТЕЙ , Михайло ШАФРАН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РОЗПИСИ СКЛЕПІНЬ У ТВОРЧОСТІ СТАНІСЛАВА СТРОЇНСЬКОГО : КОМПОЗИЦІЙНІ ТИПИ ТА ТЕХНІКИ
Стаття присвячена формальному аналізу розписів Станіслава Строїнського, зокрема, аналізу композиції розписів шляхом визначення застосованих композиційних технік та відповідних до них композиційних типів. Польська дослідниця М. Вітвінська запропонувала класифікацію поліхромій, реалізованих на польських землях у XVIII ст. за трьома основними композиційними техніками: перша базується на умовності зображення (quadro riportato); друга – ілюзіоністична, заснована на квадратурі чи екстремальних ракурсах фігур, третя – панорамне зображення сцени (панорама склепіння). У даному дослідженні проаналізовано композицію розписів склепінь у низці об’єктів, оздоблених С. Строїнським. У результаті аналізу виявлено, що художник використовує усі композиційні техніки та їх компромісні варіанти, часто поєднуючи їх в одному творі. Дані композиційні техніки належать до «відкритого» та «закритого» композиційного типу, що свідчить про «композиційну еклектичність» розписів львівського художника. Такий підхід є звичним явищем при композиційній організації розписів серед художників Речі Посполитої, зокрема у Східній Галичині у другій половині XVIII ст.
Авторське право (c) 2025 Ярина ЛИСУН http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
НАЦІОНАЛЬНІ ВИМІРИ ТА ХУДОЖНЬО-ОБРАЗНІ КОНЦЕПЦІЇ ТВОРЧОСТІ ВАСИЛЯ ЛОПАТИ
Розглядається творчий доробок художника-графіка Василя Лопати крізь призму національних констант української образотворчості. Простежено середовище формування світоглядних концепцій художника, вплив загальнонаціональних і регіональних чинників на тематичну та художньо-образну структуру мистецьких творів. На основі аналізу історичної та християнської тематики з’ясовано ціннісні імперативи світогляду художника, його систему смислових координат, естетичних і художньо-образних концепцій. Встановлено, що світоглядний контекст є визначальним в естетичному та художньому освоєнні світу художника, збагаченого емоційно-естетичним досвідом і переосмисленням традицій українського мистецтва. Національна канва творів художника проявляється в ідейних та контекстуальних наративах, які він втілює у графічних серіях, тематичних циклах, присвячених творам класиків вітчизняної літератури, видатним історичним постатям та сучасникам. Його вклад у збереження національної графічної традиції рефлексує з національними символами, знаками та своєрідною філософією, яка розкриває глибинні символічні сенси, що мають естетичну та культурну ваг.
Авторське право (c) 2025 Лілія ШПИРАЛО-ЗАПОТОЧНА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВІД СТУДІЇ ДО МІЖНАРОДНОГО РИНКУ : ВИСТАВКИ ТА АУКЦІОНИ ТВОРІВ ВІКТОРА РОМАНОВИЧА ЄФИМЕНКА
Дослідження присвячене творчості українського художника Віктора Романовича Єфименка (1952–2017 рр.), видатного представника класичного живопису України, члена Спілки художників України та Народного художника України. Особлива увага приділена міжнародній діяльності митця: участі у виставках у Франції, Бельгії, Голландії та Монако, співпраці з європейськими галереями та продажам на аукціонах. Дослідження демонструє як творчість В. Єфименка сприяє популяризації українського живопису на міжнародному ринку, а також підтверджує його високу художню та комерційну цінність.
Авторське право (c) 2025 Анатолій ЗОРКО , Марина СОЧЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ВІЗУАЛЬНІ КОДИ УКРАЇНСЬКИХ МІСТ У ТВОРЧОСТІ СУЧАСНИХ ХУДОЖНИКІВ
Досліджуються візуальні коди українських міст (Києва, Львова, Одеси та інших) у творчості сучасних художників, що формують культурну ідентичність міського простору. За допомогою міждисциплінарного підходу розглянуто приклади вітчизняного мистецтва у жанрі міського пейзажу (як у класичній, так і в новаторській інтерпретації). Проаналізовано, як художники через символіку, колорит, композицію передають атмосферу, історичні та соціокультурні особливості міста. У цьому контексті основними семантичними домінантами в творчості митців виступають історичний образ міста, повсякденний образ міста та образ міста у контексті актуальних соціально-політичних подій (естетика руйнування, травми тощо). Дослідження спрямовано на розкриття механізмів сприйняття міста через художнє бачення та визначення ролі візуальних кодів у формуванні культурної пам’яті.
Авторське право (c) 2025 Надія КОПИЛОВА, Марина САПУНОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
СИМВОЛІКА ЧЕРВОНОГО КОЛЬОРУ У ЖІНОЧИХ ПОРТРЕТАХ ВАН ІДУНА
Статтю присвячено дослідженню символіки червоного кольору у жіночих портретах Ван Ідуна. З’ясовано, що на живописну творчість художника мала потужний вплив культурно-історична традиція Китаю, що відображає життя, спосіб мислення та ментальні риси китайського народу. На основі аналізу творчого доробку визначено, що використання червоного кольору в жіночих портретах Ван Ідуна символізує радісну подію, удачу, владу чи славу, молодість, здоров’я і красу. Малярство художника презентує широкий спектр емоцій портретованої особи. Виявлено, що культурні рефлексії, пов’язані з присутністю в творах художника червоного кольору, є глибокими та зрозумілими для китайської образотворчої культури. Доведено, що авторське трактування кольору може відігравати важливу роль у міжкультурній комунікації художника із глядачем. З’ясовано, що в Китаї наприкінці ХХ ст. реалістичний олійний живопис стрімко розвивається, а за останні два десятиліття займає провідну позицію у живописі Піднебесної.
Авторське право (c) 2025 Людмила АНДРУШКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ДІМ ХАДЖІ-АГИ БАБОВИЧА: КАРАЇМСЬКА СПАДЩИНА НА ПЕРЕТИНІ ВІЗАНТІЙСЬКОЇ ТА ІСЛАМСЬКОЇ КУЛЬТУР
Стаття присвячена історії побутування дому Хаджі-аги Бабовича в Євпаторії як унікальної пам’ятки матеріальної та духовної культури Криму. Особлива увага зосереджена на ролі караїмської громади у формуванні культурного образу міста та взаємодії традицій, що постали на перетині візантійської та ісламської цивілізацій. Розглянуто архітектурні та стилістичні особливості будівлі, її значення в контексті історії Криму та ширшого євразійського культурного простору. Дім Хаджі-аги Бабовича постає не лише як пам’ятка локальної історії, а й як свідчення діалогу культур, що формували унікальний поліетнічний характер Євпаторії.
Авторське право (c) 2025 Наталія ДМИТРЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
АНГЛІЙСЬКИЙ НАРОДНИЙ ГЕРОЙ ПАНЧ : МОДЕЛЬ КОНСТАНТНОЇ ПОВЕДІНКИ
Розглядається постать головного героя народного англійського театру ляльок Панча. У фокусі дослідження – його сценічна вдача, сукупність зовнішньої та внутрішньої характерності, що забезпечують феномен багатостолітньої популярності цього лялькового протагоніста. Зауважується на впливі традицій італійського лялькарства на формування англійської лялькової культури. Прослідковується вплив соціальних, економічних чинників на розвиток та модифікацію образу Панча, зокрема аналізується історичний процес трансформації принципу керування лялькою – від маріонетки до рукавички. Досліджуються причини прихильності публіки різних генерацій до контроверсійних епізодів за участю Панча, зокрема сцени насильства та вбивств сценічних партнерів і партнерок. Наводяться приклади використання імені Панча для словесних метафор у сучасному спілкуванні англійців.
Авторське право (c) 2025 Дар’я ІВАНОВА-ГОЛОЛОБОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
КІНЕСТЕТИКА АКТОРА : ПРИКЛАДНИЙ АСПЕКТ ТІЛЕСНОГО УСВІДОМЛЕННЯ У СТВОРЕННІ ХУДОЖНЬОГО ОБРАЗУ
Розглянуто проблему розвитку тілесної усвідомленості актора як складової професійної виразності. Метою дослідження є обґрунтування та розроблення прикладної моделі кінестетичного тренінгу, що поєднує наукові принципи соматики з театральною практикою. Використано методи системного та порівняльного аналізу, узагальнення досвіду зарубіжних і вітчизняних авторів, а також структурно-аналітичний підхід до моделювання навчального процесу. У результаті визначено основні науково-методичні прогалини в акторській тілесній підготовці та запропоновано чотирьохетапну модель кінестетичного тренінгу – усвідомлення, дія, імпровізація, відображення. Модель спрямована на формування цілісного процесу тілесного самопізнання, інтеграцію рефлексії та практичного досвіду у професійну майстерність. Її впровадження сприятиме оновленню акторської освіти, розвитку емоційної присутності, тілесної автентичності та здатності до міждисциплінарної взаємодії.
Авторське право (c) 2025 Микола КРИПЧУК, Сергій ПЛУТАЛОВ ; Ілля ОСЯДЛИЙ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТЕАТР ЯК ІНСТРУМЕНТ РАДЯНСЬКОЇ КУЛЬТУРНОЇ ІНЖЕНЕРІЇ : КЕЙС ХАРКІВСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ЄВРЕЙСЬКОГО ТЕАТРУ (1925–1934 РР.)
Досліджено трансформацію єврейського театрального життя в Харкові наприкінці 1920 – першій половині 1930-х років у контексті посилення державного контролю над культурною сферою. На основі архівних джерел і періодики проаналізовано зміни у репертуарній політиці та ідеологічних вимогах до змісту п’єс. Показано, як політика радянізації та уніфікації культурного простору призвела до звуження творчої автономії Державного єврейського театру, спрощення сценічної мови й відходу від національної тематики. Простежено еволюцію художніх стратегій, спрямованих на збереження елементів єврейської культурної традиції в умовах цензурних обмежень. Доведено, що театр залишався важливим простором між культурною самореалізацією та політичною лояльністю, відображаючи складну динаміку взаємин між мистецтвом і владою в радянській Україні.
Авторське право (c) 2025 Тетяна БРАГІНА , Юрій БРАГІН, Ольга ГОНЧАРОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
РЕАЛІЗАЦІЯ РЕЖИСЕРСЬКОГО ЗАДУМУ ВІД СЦЕНІЧНОЇ РЕДАКЦІЇ МІФОПОЕМИ ДО СЦЕНІЧНИХ ЗАСОБІВ ВИРАЗНОСТІ (ВИСТАВА «КАЗКА ПРО МАРУ» ЛЬВІВСЬКОГО ОБЛАСНОГО АКАДЕМІЧНОГО ТЕАТРУ ЛЯЛЬОК, 2025)
Проаналізовано власний режисерський досвід роботи над постановкою – першим в українському театрі сценічним втіленням міфопоеми Ліни Костенко «Казка про Мару» у Львівському обласному академічному театрі ляльок. Розглянуто особливості роботи над сценічною редакцією поетичного тексту (у порівнянні з підходом до його інсценізації режисера В. Підцерковного). У контексті інших сценічних прочитань творів Л. Костенко в українських театрах ляльок виявлено тему, ідеї, вікову аудиторію вистави «Казка про Мару», проаналізовано художні виражальні засоби в постановці. На підставі інтерв’ю з глядачами – фахівцями та опублікованого відгуку рецензента виявлено особливості реалізації режисерського задуму у всіх компонентах: драматургії, сценографії (в тому числі, лялька, грим, відеоарт), акторському ансамблі, музичній складовій, роботі актора з поетичним словом.
Авторське право (c) 2025 Яна ТИТАРЕНКО http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
МЕТАФОРИЧНІСТЬ СЦЕНОГРАФІЧНИХ ОБРАЗІВ У ВИСТАВАХ СУЧАСНОГО УКРАЇНСЬКОГО ТЕАТРУ
Здійснено мистецтвознавче дослідження змісту сценографічного образу та його метафоричні значення в постановці театральної вистави, розглянуто процес створення багатозначної сценографічної метафори в контексті режисерського задуму, виявлено та проаналізовано метафоричний зміст сценографічних образів в практичній діяльності українських театральних режисерів ХХ – початку ХХІ ст. З’ясовано, що вирішальне значення в створенні метафоричного образу у сценографії відіграє режисерська концепція вистави, організація художнього простору та специфічні сценографічні засоби виразності, що визначають художньо-образне трактування пластичної метафори. У виставах сучасного українського театру метафоричний зміст сценографічного образу виявляється лише через взаємодію з актором та співвідношення зі змістом сценічної дії.
Авторське право (c) 2025 Володимир БОГАТИРЬОВ , Олександр ОЛЕКСЮК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТЕОРЕТИКО-МЕТОДОЛОГІЧНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ПОСТАНОВКИ ВИСТАВИ «МАКЛЕНА ҐРАСА» ЗА П’ЄСОЮ М. КУЛІША
Стаття присвячена теоретико-методологічному обґрунтуванню постановки вистави «Маклена Ґраса» за п’єсою М. Куліша. Актуальність теми зумовлена необхідністю переосмислення української класичної драми крізь призму сучасного театрального процесу. У 2020-х роках, коли світ зіштовхується з війнами, економічними кризами та соціальною нерівністю, п’єса М. Куліша звучить як попередження про дегуманізацію. Обґрунтовано теоретико-методологічне підґрунтя власної постановки п’єси «Маклена Ґраса», у якій драматичний конфлікт розкривається крізь призму людських якостей, моральних суперечностей і соціальної нерівності як рушійної сили дії. Визначено ключові художні принципи режисерських інтерпретацій, характеристику постепічного методу та його функціонування у сценічному просторі вистави, здійснено аналіз образів, сцен і сценічного рішення. Аналізується текст п’єси, принципи епічного театру Б. Брехта на основі праць українських літературознавців та мистецтвознавців (Н. Корнієнко, І. Гніденко, Н. Поляруш, В. Атаманчук, О. Хоменко та ін.).
Авторське право (c) 2025 Ілля ЄВДОКІМОВ, Олена МЕЛЬНИЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ТРАНСФОРМАЦІЯ ХУДОЖНЬОЇ МОВИ УКРАЇНСЬКОГО ТЕАТРУ В УМОВАХ РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ
З’ясовано, що український театр здійснив рішучий парадигмальний зсув від універсалізму та метафоричного відображення до прямої мови травми, свідчення та документалізму. На рівні художньої мови цей процес сформував естетику воєнного мінімалізму (фрагментарність, колажна структура, тілесна експресія) та активний інтермедіальний синтез (з використанням автентичного відеоконтенту). Наголошено на новій функціональній ролі театру. Він перетворився на інструмент культурного спротиву, соціальної терапії та утвердження національної та культурної суб’єктності. Виявлено, що репертуарна стратегія (звернення до класики та поява жанрів фарсу й рефлексії майбутнього) спрямована на консолідацію суспільства та осмислення історико-культурної ідентифікації, зокрема через звернення до класичних творів театральної драматургії та їх інтерпретації через реалії сьогодення України. Також особливої ваги набувають постановки, пов’язані з особистим досвідом проживання війни як авторами п’єс, так і виконавцями ролей. Театральні майданчики стали місцем важливої комунікації на теми спільних травм як для акторів, так і для глядачів.
Авторське право (c) 2025 Галина БОРЕЙКО, Тетяна СОКІЛ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ІНТЕРПРЕТАЦІЯ ВОКАЛЬНОГО ОБРАЗУ ЯК ЕЛЕМЕНТ АКТОРСЬКОЇ МАЙСТЕРНОСТІ : ДО ПОСТАНОВКИ ПИТАННЯ
Окреслено основні складові інтерпретації вокального образу як важливого компоненту акторської майстерності в сучасному сценічному мистецтві. Розкрито структуру вокального образу як комплексної системи, що включає музично-текстовий, акустичний і сценічно-пластичний рівні. Проаналізовано вплив тембрових, інтонаційних і динамічних параметрів голосу на емоційне сприйняття виконання та підкреслено роль психофізичної єдності у створенні правдивого художнього образу. Особливу увагу приділено методологічним засадам акторської роботи у вокальному виконанні – принципам К. Станіславського, концепції «голос як дія» та методиці просторово-рухового аналізу Р. Лабана, які сприяють гармонійному поєднанню голосу, тіла та емоційного стану виконавця. Обґрунтовано значення інтегрованого підходу до підготовки вокаліста, який передбачає поєднання вокальної, акторської й пластичної підготовки.
Авторське право (c) 2025 Ірина ПЕРСАНОВА http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ПОВІТРЯНА АКРОБАТИКА ТА ПІЛОННИЙ СПОРТ У КОНТЕКСТІ СУЧАСНОГО МИСТЕЦТВА ТА СПОРТИВНОЇ КУЛЬТУРИ В УКРАЇНІ ТА СВІТІ
Розглянуто феномен повітряної акробатики та пілонного спорту як новітніх форм синтезу мистецтва, спорту та сценічної дії. Проаналізовано процес становлення цих напрямів у світі та Україні, зокрема їх інтеграцію в циркове мистецтво, фітнес-індустрію та систему спортивних змагань. Висвітлено діяльність міжнародних організацій POSA та IPSF, що регулюють розвиток і стандарти змагань, а також художні аспекти постановок, у яких поєднуються технічна майстерність і естетична виразність. Розглянуто мистецтвознавчі аспекти створення сценічного образу в повітряній акробатиці та пілонному спорті як синтетичних видах мистецтва, що поєднують технічну майстерність, пластику руху та естетичну виразність. Виявлено вплив хореографії, костюму, музичного супроводу, колористики, міміки та драматургії руху на формування цілісного художнього образу. Особливу увагу приділено гендерній специфіці образів, символіці тілесності й виховному потенціалу сценічних постановок. Наведено приклади з фестивалів «Five Stars» та Школи танцю й повітряної акробатики «Шоколад», які демонструють гармонійне поєднання технічної майстерності та емоційно-образного наповнення.
Авторське право (c) 2025 Тамара ДРАЧ http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
ГЕНЕЗА КУЛЬТУРНИХ ПРАКТИК АМЕРИКИ: ЕВОЛЮЦІЯ ТАНЦЮ ВІД ПЕРВІСНИХ РИТУАЛІВ ДО ЛАТИНОАМЕРИКАНСЬКОЇ БАЛЬНОЇ ПРОГРАМИ
Досліджується генеза танцювальних практик на американському континенті, відстежується шлях від первісних ритуалів корінних народів до формування та розвитку латиноамериканської бальної програми. Проаналізовано ключові етапи еволюції танцювальних практик, такі як доколумбова епоха з її сакральними танцями, період європейської колонізації та африканського рабства, що зумовили культурний синтез та креолізацію, а також подальшу трансформацію народних стилів у стандартизовані бальні форми. Стаття розкриває соціокультурне значення танцю як відображення ідентичності, засобу комунікації та соціальної взаємодії в динамічному культурному ландшафті Америки. Мета дослідження – простежити еволюційний шлях танцювальних практик на американському континенті, починаючи від їхніх первісних ритуальних форм і закінчуючи становленням та розвитком латиноамериканської бальної програми, виявляючи ключові етапи, культурні впливи та соціокультурні трансформації, що сформували ці явища. У дослідженні застосовано комплексний підхід, що поєднує різні наукові методи: історико-хронологічний метод, для відстеження етапів розвитку танцювальних практик у їхній часовій послідовності від первісності до сучасності; культурологічний аналіз, для інтерпретації танцю як культурного феномена, що відображає світогляд, цінності та соціальні структури суспільства; порівняльно-типологічний метод, для зіставлення танцювальних форм різних регіонів та історичних періодів, виявлення спільних рис та унікальних особливостей; етнографічний метод, для використання даних про традиційні танці корінних народів та афро-американських спільнот, що збереглися до наших днів, як джерела для реконструкції минулих практик; мистецтвознавчий аналіз, для вивчення специфічних рухів, ритмів, композицій та естетичних принципів різних танцювальних стилів; методи синтезу та узагальнення. Висновки. Дослідження генези культурних практик Америки крізь призму еволюції танцю засвідчує, що цей вид мистецтва є конденсованим відображенням історичних процесів континенту. Танець пройшов шлях від сакральних практик корінних народів, які використовували його як засіб зв’язку з космосом, політичного опору та передачі знань, до глобально стандартизованої спортивної дисципліни. Ключовим моментом стала ера колонізації та трансатлантичної работоргівлі. У цьому «горнилі» відбулося унікальне злиття європейської формалізованості, африканської ритмічної енергії та індіанських духовних традицій. Такі танці як танго, самба та румба, зародилися серед маргіналізованих груп як життєствердний механізм збереження ідентичності та невербального спілкування. Наступний етап, очолюваний міжнародними організаціями (WDSF, WDC), перетворив ці вільні, імпровізаційні форми на технічно складну, кодифіковану бальну програму. Це забезпечило танцю глобальну популярність та визнання на рівні спорту. У процесі цієї еволюції відбулася значна аксіологічна трансформація: танець, що був засобом соціальної єдності та релігійного досвіду, став об’єктом конкуренції та комерціалізації. Сьогодні латиноамериканська бальна програма є не лише набором рухів, а живим документом багатошарового культурного синтезу, що об’єднав духовність індіанців, вітальну силу африканських спільнот та європейську структуру. Таким чином, танець в Америці продовжує виконувати свою історичну роль – бути динамічним дзеркалом суспільства, відображаючи його складність, багатогранність та невпинну взаємодію культур.
Авторське право (c) 2025 Наталія СТОЛЯРЧУК http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/